Paavalin 2. kirje korinttolaisille, luku 4
Sentähden, kun meillä on tämä virka sen laupeuden mukaan,
joka on osaksemme tullut, me emme lannistu,
vaan olemme hyljänneet kaikki häpeälliset salatiet,
niin ettemme vaella kavaluudessa emmekä väärennä Jumalan sanaa,
vaan julkituomalla totuuden me suositamme itseämme
jokaisen ihmisen omalletunnolle Jumalan edessä.
Mutta jos meidän evankeliumimme on peitossa,
niin se peite on niissä, jotka kadotukseen joutuvat,
niissä uskottomissa, joiden mielet tämän maailman jumala on niin
sokaissut, ettei heille loista valkeus, joka lähtee Kristuksen kirkkauden
evankeliumista, hänen, joka on Jumalan kuva.
Sillä me emme julista itseämme, vaan Kristusta Jeesusta,
että hän on Herra ja me teidän palvelijanne Jeesuksen tähden.
Sillä Jumala, joka sanoi: "Loistakoon valkeus pimeydestä",
on se, joka loisti sydämiimme, että Jumalan kirkkauden tunteminen, sen
kirkkauden, joka loistaa Kristuksen kasvoissa, levittäisi valoansa.
Mutta tämä aarre on meillä saviastioissa, että tuo suunnattoman
suuri voima olisi Jumalan eikä näyttäisi tulevan meistä.
Me olemme kaikin tavoin ahdingossa, mutta emme umpikujassa,
neuvottomat, mutta emme toivottomat,
vainotut, mutta emme hyljätyt,
maahan kukistetut, mutta emme tuhotut.
Me kuljemme, aina kantaen Jeesuksen kuolemaa ruumiissamme,
että Jeesuksen elämäkin tulisi meidän ruumiissamme näkyviin.
Sillä me, jotka elämme,
olemme alati annetut kuolemaan Jeesuksen tähden,
että Jeesuksen elämäkin tulisi kuolevaisessa lihassamme näkyviin.
Niinpä siis kuolema tekee työtään meissä, mutta elämä teissä.
Mutta koska meillä on sama uskon Henki, niinkuin kirjoitettu on:
"Minä uskon, sentähden minä puhun",
niin mekin uskomme, ja sentähden me myös puhumme,
tietäen, että hän, joka herätti Herran Jeesuksen, on herättävä meidätkin
Jeesuksen kanssa ja asettava esiin yhdessä teidän kanssanne.
Sillä kaikki tapahtuu teidän tähtenne,
että aina enenevä armo yhä useampien kautta saisi aikaan
yhä runsaampaa kiitosta Jumalan kunniaksi.
Sentähden me emme lannistu; vaan vaikka ulkonainen ihmisemme
menehtyykin, niin sisällinen kuitenkin päivä päivältä uudistuu.
Sillä tämä hetkisen kestävä ja kevyt ahdistuksemme tuottaa meille
iankaikkisen ja määrättömän kirkkauden, ylenpalttisesti,
meille, jotka emme katso näkyväisiä, vaan näkymättömiä;
sillä näkyväiset ovat ajallisia, mutta näkymättömät iankaikkisia.
Luku 5.
Sillä me tiedämme, että vaikka tämä meidän maallinen majamme
hajotetaankin maahan, meillä on asumus Jumalalta,
iankaikkinen maja taivaissa, joka ei ole käsin tehty.
Sentähden me huokaammekin ikävöiden,
että saisimme pukeutua taivaalliseen majaamme,
sillä kun me kerran olemme siihen pukeutuneet,
ei meitä enää havaita alastomiksi.
Sillä me, jotka olemme tässä majassa, huokaamme raskautettuina,
koska emme tahdo riisuutua, vaan pukeutua,
että elämä nielisi sen, mikä on kuolevaista.
Mutta se, joka on valmistanut meidät juuri tähän, on Jumala,
joka on antanut meille Hengen vakuudeksi.
Sentähden me aina olemme turvallisella mielellä ja tiedämme,
että, niin kauan kuin olemme kotona tässä ruumiissamme,
me olemme poissa Herrasta;
sillä me vaellamme uskossa emmekä näkemisessä.
Mutta me olemme turvallisella mielellä ja haluaisimme mieluummin muuttaa
pois ruumiista ja päästä kotiin Herran tykö.
Sentähden me, olimmepa kotona tai olimmepa poissa,
ahkeroitsemme olla hänelle mieliksi.
Sillä kaikkien meidän pitää ilmestymän Kristuksen
tuomioistuimen eteen, että kukin saisi sen mukaan,
kuin hän ruumiissa ollessaan on tehnyt, joko hyvää tai pahaa.
Kun siis tiedämme, mitä Herran pelko on, niin me koetamme saada
ihmisiä uskomaan, mutta Jumala kyllä meidät tuntee;
ja minä toivon, että tekin omissatunnoissanne meidät tunnette.
Emme nyt taas suosittele itseämme teille, vaan tahdomme antaa teille
aihetta kerskata meistä, että teillä olisi mitä vastata niille,
jotka kerskaavat siitä, mikä silmään näkyy, eikä siitä, mikä sydämessä on.
Sillä jos me olemme olleet suunniltamme,
niin olemme olleet Jumalan tähden;
jos taas maltamme mielemme, teemme sen teidän tähtenne.
Sillä Kristuksen rakkaus vaatii meitä, jotka olemme tulleet tähän
päätökseen: yksi on kuollut kaikkien edestä, siis myös kaikki ovat kuolleet;
ja hän on kuollut kaikkien edestä, että ne, jotka elävät,
eivät enää eläisi itselleen, vaan hänelle,
joka heidän edestään on kuollut ja ylösnoussut.
Sentähden me emme tästä lähtien tunne ketään lihan mukaan;
jos olemmekin tunteneet Kristuksen lihan mukaan,
emme kuitenkaan nyt enää tunne.
Siis, jos joku on Kristuksessa, niin hän on uusi luomus;
se, mikä on vanhaa, on kadonnut, katso, uusi on sijaan tullut.
Mutta kaikki on Jumalasta, joka on sovittanut meidät itsensä kanssa
Kristuksen kautta ja antanut meille sovituksen viran.
Sillä Jumala oli Kristuksessa ja sovitti maailman itsensä kanssa eikä lukenut
heille heidän rikkomuksiaan, ja hän uskoi meille sovituksen sanan.
Kristuksen puolesta me siis olemme lähettiläinä,
ja Jumala kehoittaa meidän kauttamme.
Me pyydämme Kristuksen puolesta:
antakaa sovittaa itsenne Jumalan kanssa.
Sen, joka ei synnistä tiennyt, hän meidän tähtemme teki synniksi,
että me hänessä tulisimme Jumalan vanhurskaudeksi.
Tekstitys: Annukka Eskola
Moni katsoja on saanut rohkaisua ohjelmiemme kautta.
Jos haluat olla mukana tämän ohjelman tekemisessä -
voit tehdä sen tukemalla ja soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit myös käyttää tilinumeroa ja viitettä, jotka näkyvät ruudussa.
Herra siunatkoon sinua.