Paavalin 2. kirje korinttolaisille, luku 2.
Olin nimittäin mielessäni päättänyt,
etten tullessani teidän tykönne taas toisi murhetta mukanani.
Sillä jos minä saatan teidät murheellisiksi,
niin eihän minua voi saada iloiseksi kukaan muu kuin se,
jonka minä olen murheelliseksi saattanut.
Ja juuri sen minä kirjoitin sitä varten, etten tullessani saisi murhetta niistä,
joista minun piti saada iloa, koska minulla on teihin kaikkiin se luottamus,
että minun iloni on kaikkien teidän ilonne.
Sillä suuressa sydämen ahdistuksessa ja hädässä minä kirjoitin teille
monin kyynelin, en sitä varten, että te murheellisiksi tulisitte, vaan että
tuntisitte sen erinomaisen rakkauden, joka minulla on teihin.
Mutta jos eräs on tuottanut murhetta, ei hän ole tuottanut murhetta minulle,
vaan teille kaikille, jossakin määrin, etten liikaa sanoisi.
Semmoiselle riittää se rangaistus, minkä hän useimmilta on saanut;
niin että teidän päinvastoin ennemmin tulee antaa anteeksi ja lohduttaa,
ettei hän ehkä menehtyisi liian suureen murheeseen.
Sentähden minä kehoitan teitä, että päätätte ruveta
osoittamaan rakkautta häntä kohtaan;
sillä sitä varten minä kirjoitinkin, että saisin nähdä,
kuinka te kestätte koetuksen, oletteko kaikessa kuuliaiset.
Mutta kenelle te jotakin anteeksi annatte, sille minäkin;
sillä mitä minä olen anteeksi antanut
- jos minulla on ollut jotakin anteeksiannettavaa -
sen olen anteeksi antanut teidän tähtenne Kristuksen kasvojen edessä,
ettei saatana pääsisi meistä voitolle;
sillä hänen juonensa eivät ole meille tuntemattomat.
Tultuani Trooaaseen julistamaan Kristuksen evankeliumia
avautui minulle ovi työhön Herrassa,
mutta minä en saanut lepoa hengessäni, kun en tavannut Tiitusta,
veljeäni. Sentähden sanoin heille jäähyväiset ja lähdin Makedoniaan.
Mutta kiitos olkoon Jumalan, joka aina kuljettaa meitä
voittosaatossa Kristuksessa ja meidän kauttamme joka paikassa tuo ilmi
hänen tuntemisensa tuoksun!
Sillä me olemme Kristuksen tuoksu Jumalalle sekä pelastuvien että
kadotukseen joutuvien joukossa:
näille tosin kuoleman haju kuolemaksi, mutta noille
elämän tuoksu elämäksi. Ja kuka on tällaiseen kelvollinen?
Sillä me emme ole niinkuin nuo monet, jotka myyskentelevät Jumalan
sanaa; vaan puhtaasta mielestä, niinkuin Jumalan vaikutuksesta,
Jumalan edessä, me Kristuksessa puhumme.
3. luku.
Alammeko taas suositella itseämme? Vai tarvinnemmeko,
niinkuin muutamat, suosituskirjeitä teille tai teiltä?
Te itse olette meidän kirjeemme, joka on sydämeemme kirjoitettu
ja jonka kaikki ihmiset tuntevat ja lukevat.
Sillä ilmeistä on, että te olette Kristuksen kirje,
meidän palvelustyöllämme kirjoitettu,
ei musteella, vaan elävän Jumalan Hengellä,
ei kivitauluihin, vaan sydämen lihatauluihin.
Tämmöinen luottamus meillä on Kristuksen kautta Jumalaan;
ei niin, että meillä itsellämme olisi kykyä ajatella jotakin, ikäänkuin se
tulisi meistä itsestämme, vaan se kyky, mikä meillä on, on Jumalasta,
joka myös on tehnyt meidät kykeneviksi olemaan uuden liiton
palvelijoita, ei kirjaimen, vaan Hengen;
sillä kirjain kuolettaa, mutta Henki tekee eläväksi.
Mutta jos jo kuoleman virka, joka oli kirjaimin kaiverrettu kiviin,
ilmestyi kirkkaudessa, niin etteivät Israelin lapset kärsineet katsella
Mooseksen kasvoja hänen kasvojensa kirkkauden tähden,
joka kuitenkin oli katoavaista,
kuinka paljoa enemmän onkaan Hengen virka oleva kirkkaudessa!
Sillä jos kadotustuomion virka jo oli kirkkautta, niin on vanhurskauden
virka vielä paljoa runsaammassa määrin kirkkautta.
Sillä se, millä ennen oli kirkkaus, on tämän rinnalla kirkkautta vailla,
tämän ylenpalttisen kirkkauden tähden.
Jos sillä, mikä on katoavaista, oli kirkkaus, niin vielä paljoa enemmän
on sillä, mikä on pysyväistä, oleva kirkkautta.
Koska meillä siis on tämmöinen toivo, niin me olemme aivan rohkeat
emmekä tee niinkuin Mooses, joka pani peitteen kasvoillensa,
etteivät Israelin lapset näkisi sen loppua, mikä on katoavaista.
Mutta heidän mielensä paatuivat, sillä vielä tänäkin päivänä sama peite,
vanhan liiton kirjoituksia luettaessa,
pysyy poisottamatta, sillä vasta Kristuksessa se katoaa.
Vielä tänäkin päivänä, kun Moosesta luetaan,
on peite heidän sydämensä päällä;
mutta kun heidän sydämensä kääntyy Herran tykö, otetaan peite pois.
Sillä Herra on Henki, ja missä Herran Henki on, siinä on vapaus.
Mutta me kaikki, jotka peittämättömin kasvoin katselemme Herran kirkkautta
kuin kuvastimesta, muutumme saman kuvan kaltaisiksi
kirkkaudesta kirkkauteen, niinkuin muuttaa Herra, joka on Henki.
Tekstitys: Annukka Eskola
Moni katsoja on saanut rohkaisua ohjelmiemme kautta.
Jos haluat olla mukana tämän ohjelman tekemisessä -
voit tehdä sen tukemalla ja soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit myös käyttää tilinumeroa ja viitettä, jotka näkyvät ruudussa.
Herra siunatkoon sinua.