Jesaja, luku 4
Sinä päivänä seitsemän naista tarttuu yhteen mieheen sanoen:
"Me syömme omaa leipäämme ja vaatetamme itsemme omilla vaatteilla,
kunhan vain meidät otetaan sinun nimiisi; poista meidän häpeämme".
Sinä päivänä on Herran vesa oleva Israelin pelastuneille kaunistus ja
kunnia ja maan hedelmä heille korkeus ja loisto.
Ja ne, jotka Siionissa ovat säilyneet ja Jerusalemissa jäljelle jääneet,
kutsutaan pyhiksi, kaikki, jotka ovat kirjoitetut
Jerusalemissa elävien lukuun -
silloin kun Herra on pessyt pois Siionin tytärten saastan ja huuhtonut
Jerusalemista sen verenviat tuomion ja puhdistuksen hengellä.
Ja Herra luo Siionin vuorelle koko asuinsijansa ylle
ja sen juhlakokousten ylle pilven päivän ajaksi ja savun
ynnä tulenliekin hohteen yöksi, sillä kaiken kirkkauden yllä on oleva peite
ja verho varjoamassa päivän helteeltä
sekä turvaamassa ja suojaamassa rajuilmalta ja sateelta.
Luku 5.
Minä laulan ystävästäni, laulan rakkaani laulun hänen viinitarhastaan.
Ystävälläni oli viinitarha lihavalla vuorenrinteellä.
Hän kuokki ja kivesi sen ja istutti siihen jaloja köynnöksiä,
rakensi sen keskelle tornin ja hakkasi sinne myös kuurnan.
Ja hän odotti sen kasvavan rypäleitä, mutta se kasvoi villimarjoja.
Ja nyt, te Jerusalemin asukkaat ja Juudan miehet,
tuomitkaa minun ja minun viinitarhani välillä.
Mitä olisi viinitarhalleni vielä ollut tehtävä, jota en olisi sille tehnyt?
Miksi se kasvoi villimarjoja, kun minä odotin sen kasvavan rypäleitä?
Mutta nyt minä ilmoitan teille, mitä teen viinitarhalleni:
minä poistan siitä aidan, niin että se jää hävitettäväksi,
särjen siitä muurin, niin että se jää tallattavaksi.
Minä hävitän sen: ei sitä enää vesota eikä kuokita,
vaan se on kasvava ohdaketta ja orjantappuraa,
ja minä kiellän pilvet sille vettä satamasta.
Sillä Israelin heimo on Herran Sebaotin viinitarha,
ja Juudan miehet ovat hänen ilo-istutuksensa.
Ja hän odotti oikeutta, mutta katso, tuli oikeuttomuus,
ja vanhurskautta, mutta katso, tuli vaikerrus.
Voi niitä, jotka liittävät talon taloon, yhdistävät pellon peltoon,
kunnes ei jää enää tilaa ja te yksin asutte maassa!
Minun korviini kuului Herran Sebaotin sana:
Totisesti, ne monet talot tulevat autioiksi,
ne suuret ja kauniit asujattomiksi.
Sillä kymmenen auranalaa viinitarhaa on antava yhden bat-mitan,
ja hoomerin kylvö on antava eefan.
Voi niitä, jotka aamuvarhaisesta väkijuoman jäljessä juoksevat ja
iltamyöhään viipyvät viinistä hehkuvina!
Kanteleet, harput, vaskirummut, huilut ja viinit on heillä pidoissansa,
mutta Herran tekoja he eivät tarkkaa, eivät näe hänen kättensä töitä.
Sentähden minun kansani siirretään maastansa äkkiarvaamatta,
sen ylhäiset kärsivät nälkää, ja sen remuava joukko nääntyy janoon.
Sentähden tuonela levittää kitansa ammolleen,
avaa suunsa suunnattomaksi; ja sinne menee sen loisto,
sen remuava ja pauhaava joukko, kaikki sen ilonpitäjät.
Silloin ihminen masentuu ja mies painuu maahan,
maahan painuvat ylpeitten silmät;
mutta Herra Sebaot on oleva korkea tuomiossa,
pyhä Jumala on oleva pyhä vanhurskaudessa.
Ja karitsat käyvät siellä niinkuin laitumillansa,
ja vieraat syöttävät rikkaitten rauniosijoja.
Voi niitä, jotka vetävät perässänsä rangaistusta turhuuden köysillä,
synnin palkkaa kuin vaunujen valjailla;
niitä, jotka sanovat: "Joutukoon pian hänen tekonsa, että me sen näemme;
täyttyköön ja tapahtukoon Israelin Pyhän aivoitus,
että me sen tiedämme!"
Voi niitä, jotka sanovat pahan hyväksi ja hyvän pahaksi,
jotka tekevät pimeyden valkeudeksi ja valkeuden pimeydeksi,
jotka tekevät karvaan makeaksi ja makean karvaaksi!
Voi niitä, jotka ovat viisaita omissa silmissään
ja ymmärtäväisiä omasta mielestänsä!
Voi niitä, jotka ovat urhoja viinin juonnissa
ja aimomiehiä väkijuoman sekoittamisessa,
jotka lahjuksesta julistavat syyllisen syyttömäksi ja
ottavat oikeuden siltä, joka oikeassa on!
Sentähden, niinkuin tulen kieli syö oljet ja kuloheinä raukeaa liekkiin,
niin heidän juurensa mätänee, ja heidän kukkansa hajoaa
tomuna ilmaan, sillä he ovat ylenkatsoneet Herran Sebaotin lain
ja pitäneet pilkkanansa Israelin Pyhän sanaa.
Sentähden syttyi Herran viha hänen kansaansa kohtaan:
hän ojensi kätensä sitä vastaan ja löi sitä, niin että vuoret vapisivat ja
heidän raatonsa olivat tunkiona keskellä katuja. Tästä kaikesta
ei hänen vihansa asettunut, vaan hänen kätensä on vielä ojennettuna.
Ja hän pystyttää viirin kaukaiselle kansalle
ja viheltää sen luokseen maan äärestä.
Ja katso, se tulee viipymättä, nopeasti.
Ei kukaan heistä väsy eikä kompastu, ei kukaan torku eikä nuku,
ei vyö kupeilta aukene, eikä kengänpaula katkea.
Sen nuolet ovat teroitetut, sen jouset kaikki jännitetyt,
sen orhien kaviot ovat kuin pii, ja sen rattaat kuin rajuilma.
Sen kiljunta on kuin naarasleijonan, se kiljuu kuin nuoret jalopeurat,
se ärjyy ja tempaa saaliin ja vie sen pois, eikä pelastajaa ole.
Se ärjyy sille sinä päivänä, niinkuin meri ärjyy.
Silloin tähyillään maata, mutta katso, on pimeys, on ahdistus,
ja valo on pimennyt sen synkeyteen.
Tekstitys: Annukka Eskola
Moni katsoja on saanut rohkaisua ohjelmiemme kautta.
Jos haluat olla mukana tämän ohjelman tekemisessä -
voit tehdä sen tukemalla ja soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit myös käyttää tilinumeroa ja viitettä, jotka näkyvät ruudussa.
Herra siunatkoon sinua.