Sananlaskut luku 12
Tietoa rakastaa, joka kuritusta rakastaa,
mutta järjetön se, joka nuhdetta vihaa.
Hyvä saa Herran mielisuosion, mutta juonittelijan hän tuomitsee syylliseksi.
Ei ihminen kestä jumalattomuuden varassa,
mutta vanhurskasten juuri on horjumaton.
Kelpo vaimo on puolisonsa kruunu,
mutta kunnoton on kuin mätä hänen luissansa.
Vanhurskasten aivoitukset ovat oikeat, jumalattomien hankkeet petolliset.
Jumalattomien puheet väijyvät verta,
mutta oikeamieliset pelastaa heidän suunsa.
Jumalattomat kukistuvat olemattomiin, mutta vanhurskasten huone pysyy.
Ymmärryksensä mukaan miestä kiitetään,
mutta nurjasydämistä halveksitaan.
Parempi halpa-arvoinen, jolla on palvelija,
kuin rehentelijä, joka on vailla leipää.
Vanhurskas tuntee, mitä hänen karjansa kaipaa,
mutta jumalattomain sydän on armoton.
Joka peltonsa viljelee, saa leipää kyllin,
mutta tyhjän tavoittelija on mieltä vailla.
Jumalaton himoitsee pahojen saalista, mutta vanhurskasten juuri on antoisa.
Huulten rikkomus on paha ansa, mutta vanhurskas pääsee hädästä.
Suunsa hedelmästä saa kyllälti hyvää,
ja ihmisen eteen kiertyvät hänen kättensä työt.
Hullun tie on hänen omissa silmissään oikea,
mutta joka neuvoa kuulee, on viisas.
Hullun suuttumus tulee kohta ilmi,
mutta mielevä peittää kärsimänsä häpeän.
Toden puhuja lausuu oikeuden, mutta väärä todistaja petoksen.
Moni viskoo sanoja kuin miekanpistoja,
mutta viisasten kieli on lääke.
Totuuden huulet pysyvät iäti, mutta valheen kieli vain tuokion.
Jotka pahaa miettivät, niillä on mielessä petos,
mutta jotka rauhaan neuvovat, niille tulee ilo.
Ei tule turmiota vanhurskaalle,
mutta jumalattomat ovat onnettomuutta täynnä.
Herralle kauhistus ovat valheelliset huulet,
mutta teoissaan uskolliset ovat hänelle otolliset.
Mielevä ihminen peittää tietonsa,
mutta tyhmäin sydän huutaa julki hulluutensa.
Ahkerain käsi saa hallita, mutta laiska joutuu työveron alaiseksi.
Huoli painaa alas miehen mielen, mutta hyvä sana sen ilahuttaa.
Vanhurskas opastaa lähimmäistänsä,
mutta jumalattomat eksyttää heidän oma tiensä.
Laiska ei saa ajetuksi itselleen riistaa,
mutta ahkeruus on ihmiselle kallis tavara.
Vanhurskauden polulla on elämä, ja sen tien kulku ei ole kuolemaksi.
Luku 13
Viisas poika kuulee isän kuritusta,
mutta pilkkaaja ei ota nuhdetta kuullaksensa.
Suunsa hedelmästä saa nauttia hyvää,
mutta uskottomilla on halu väkivaltaan.
Joka suistaa suunsa, se säilyttää henkensä,
mutta avosuinen joutuu turmioon.
Laiskan sielu haluaa, saamatta mitään,
mutta ahkerain sielu tulee ravituksi.
Vanhurskas vihaa valhepuhetta,
mutta jumalattoman meno on iljettävä ja häpeällinen.
Vanhurskaus varjelee nuhteettomasti vaeltavan,
mutta jumalattomuus syöksee syntisen kumoon.
Toinen on olevinaan rikas, omistamatta mitään,
toinen olevinaan köyhä, vaikka on tavaraa paljon.
Rikkautensa saa mies antaa henkensä lunnaiksi,
mutta köyhän ei tarvitse uhkauksia kuunnella.
Vanhurskasten valo loistaa iloisesti, mutta jumalattomien lamppu sammuu.
Ylpeys tuottaa pelkkää toraa,
mutta jotka ottavat neuvon varteen, niillä on viisaus.
Tyhjällä saatu tavara vähenee,
mutta joka vähin erin kokoaa, se saa karttumaan.
Pitkä odotus tekee sydämen sairaaksi, mutta täyttynyt halu on elämän puu.
Joka sanaa halveksii, joutuu sanan pantiksi;
mutta joka käskyä pelkää, saa palkan.
Viisaan opetus on elämän lähde kuoleman paulain välttämiseksi.
Hyvä ymmärrys tuottaa suosiota, mutta uskottomien tie on koleikkoa.
Jokainen mielevä toimii taitavasti, mutta tyhmä levittää hulluutta.
Jumalaton sanansaattaja suistuu turmioon,
mutta uskollinen lähetti on kuin lääke.
Köyhyys ja häpeä kuritusta vierovalle, kunnia nuhdetta noudattavalle!
Tyydytetty halu on sielulle suloinen, pahan karttaminen tyhmille kauhistus.
Vaella viisasten kanssa, niin viisastut; tyhmäin seuratoverin käy pahoin.
Syntisiä vainoaa onnettomuus,
mutta vanhurskaat saavat onnen palkakseen.
Hyvä jättää perinnön lastensa lapsillekin,
mutta syntisen tavara talletetaan vanhurskaalle.
Köyhien uudiskyntö antaa runsaan ruuan;
mutta moni tuhoutuu, joka ei oikeudessa pysy.
Joka vitsaa säästää, se vihaa lastaan;
mutta joka häntä rakastaa, se häntä ajoissa kurittaa.
Vanhurskas saa syödä kylläksensä,
mutta jumalattomain vatsa jää vajaaksi.
Luku 14
Vaimojen viisaus talon rakentaa, mutta hulluus sen omin käsin purkaa.
Joka vaeltaa oikein, se pelkää Herraa,
mutta jonka tiet ovat väärät, se hänet katsoo ylen.
Hullun suussa on ylpeydelle vitsa,
mutta viisaita vartioivat heidän huulensa.
Missä raavaita puuttuu, on seimi tyhjä,
mutta runsas sato saadaan härkien voimasta.
Uskollinen todistaja ei valhettele, mutta väärä todistaja puhuu valheita.
Pilkkaaja etsii viisautta turhaan,
mutta ymmärtäväisen on tietoa helppo saada.
Menet pois tyhmän miehen luota: et tullut tuntemaan tiedon huulia.
Mielevän viisaus on, että hän vaelluksestaan vaarin pitää;
tyhmien hulluus on petos.
Hulluja pilkkaa vikauhri, mutta oikeamielisten kesken on mielisuosio.
Sydän tuntee oman surunsa, eikä sen iloon saa vieras sekaantua.
Jumalattomain huone hävitetään, mutta oikeamielisten maja kukoistaa.
Miehen mielestä on oikea monikin tie, joka lopulta on kuoleman tie.
Nauraessakin voi sydän kärsiä, ja ilon lopuksi tulee murhe.
Omista teistään saa kyllänsä se, jolla on luopunut sydän,
mutta itsestään löytää tyydytyksen hyvä mies.
Yksinkertainen uskoo joka sanan,
mutta mielevä ottaa askeleistansa vaarin.
Viisas pelkää ja karttaa pahaa, mutta tyhmä on huoleton ja suruton.
Pikavihainen tekee hullun töitä, ja juonittelija joutuu vihatuksi.
Yksinkertaiset saavat perinnökseen hulluuden,
mutta mielevät tiedon kruunuksensa.
Pahojen täytyy kumartua hyvien edessä
ja jumalattomien seisoa vanhurskaan porteilla.
Köyhää vihaa hänen ystävänsäkin, mutta rikasta rakastavat monet.
Syntiä tekee, joka lähimmäistään halveksii,
mutta autuas se, joka kurjia armahtaa!
Eivätkö eksy ne, jotka hankitsevat pahaa?
Mutta armo ja totuus niille, jotka hankitsevat hyvää!
Kaikesta vaivannäöstä tulee hyötyä,
mutta tyhjästä puheesta vain vahinkoa.
Viisasten kruunu on heidän rikkautensa,
mutta tyhmäin hulluus hulluudeksi jää.
Uskollinen todistaja on hengen pelastaja,
mutta joka valheita puhuu, on petosta täynnä.
Herran pelossa on vahva varmuus ja turva vielä lapsillekin.
Herran pelko on elämän lähde kuoleman paulain välttämiseksi.
Kansan paljous on kuninkaan kunnia, väen vähyys ruhtinaan turmio.
Pitkämielisellä on paljon taitoa, mutta pikavihaisen osa on hulluus.
Sävyisä sydän on ruumiin elämä, mutta luulevaisuus on mätä luissa.
Joka vaivaista sortaa, se herjaa hänen Luojaansa,
mutta se häntä kunnioittaa, joka köyhää armahtaa.
Jumalaton sortuu omaan pahuuteensa,
mutta vanhurskas on turvattu kuollessaan.
Ymmärtäväisen sydämeen ottaa majansa viisaus,
ja tyhmien keskellä se itsensä tiettäväksi tekee.
Vanhurskaus kansan korottaa, mutta synti on kansakuntien häpeä.
Taitava palvelija saa kuninkaan suosion,
mutta kunnoton hänen vihansa.
Tekstitys: Annukka Eskola
Moni katsoja on saanut rohkaisua ohjelmiemme kautta.
Jos haluat olla mukana tämän ohjelman tekemisessä -
voit tehdä sen tukemalla ja soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit myös käyttää tilinumeroa ja viitettä, jotka näkyvät ruudussa.
Herra siunatkoon sinua.