Apostolien teot, luku 25
Kun nyt Festus oli astunut maaherranvirkaan,
meni hän kolmen päivän kuluttua Kesareasta ylös Jerusalemiin.
Niin ylipapit ja juutalaisten ensimmäiset miehet ilmoittivat hänelle
syyttävänsä Paavalia ja pyysivät häneltä
ja anoivat sitä suosionosoitusta itsellensä, Paavalia vastaan,
että hän haettaisi hänet Jerusalemiin;
sillä he valmistivat väijytystä tappaakseen hänet tiellä.
Mutta Festus vastasi, että Paavalia pidettiin vartioituna Kesareassa
ja että hän itse aikoi piakkoin lähteä sinne.
Ja hän lisäsi: "Tulkoot siis teidän johtomiehenne minun mukanani sinne
alas, ja jos siinä miehessä on jotakin väärää, syyttäkööt häntä".
Ja viivyttyään heidän luonansa ainoastaan kahdeksan tai
kymmenen päivää hän meni alas Kesareaan. Seuraavana päivänä
hän istui tuomarinistuimelle ja käski tuoda Paavalin eteensä.
Ja kun hän oli saapunut, asettuivat ne juutalaiset, jotka olivat tulleet
Jerusalemista, hänen ympärilleen ja tekivät useita ja raskaita syytöksiä,
joita he eivät kuitenkaan kyenneet näyttämään toteen;
sillä Paavali torjui syytökset ja sanoi: "Minä en ole mitään rikkonut
juutalaisten lakia enkä pyhäkköä enkä keisaria vastaan".
Niin Festus, joka tavoitteli juutalaisten suosiota,
vastasi Paavalille ja sanoi: "Tahdotko lähteä Jerusalemiin
ja siellä vastata näihin syytöksiin minun edessäni?"
Mutta Paavali sanoi: "Minä seison keisarin tuomioistuimen edessä,
ja sen edessä minut tuomittakoon. Juutalaisia vastaan en ole mitään
rikkonut, niinkuin sinäkin aivan hyvin tiedät.
Vaan jos muuten olen rikkonut ja tehnyt jotakin, mikä ansaitsee
kuoleman, en pyri pääsemään kuolemasta;
mutta jos se, mistä nämä minua syyttävät, on perätöntä,
niin ei kukaan voi luovuttaa minua heille. Minä vetoan keisariin."
Silloin Festus, neuvoteltuaan neuvoskuntansa kanssa, vastasi:
"Keisariin sinä olet vedonnut, niinpä mene keisarin eteen".
Muutamien päivien kuluttua kuningas Agrippa ja Bernike
saapuivat Kesareaan tervehtimään Festusta.
Ja kun he viipyivät siellä useampia päiviä, kertoi Festus
Paavalin asian kuninkaalle ja sanoi:
"Täällä on eräs mies, jonka Feeliks on jättänyt vankeuteen;
käydessäni Jerusalemissa juutalaisten ylipapit ja vanhimmat
ilmoittivat syyttävänsä häntä ja pyysivät, että hänet tuomittaisiin.
Mutta minä vastasin heille: 'Ei ole roomalaisten tapa antaa
ketään alttiiksi, ennenkuin syytetty on asetettu vastakkain
syyttäjäinsä kanssa ja on saanut puolustautua syytöstä vastaan'.
Kun he olivat kokoontuneet tänne, niin minä viivyttelemättä seuraavana
päivänä istuin tuomarinistuimelle ja käskin tuoda miehen eteeni.
Mutta kun hänen syyttäjänsä seisoivat hänen ympärillään, eivät he syyttäneet
häntä mistään sellaisesta rikoksesta, kuin minä olin odottanut,
vaan heillä oli häntä vastaan riitaa joistakin heidän uskonasioistaan ja
jostakin Jeesuksesta, joka oli kuollut, mutta jonka Paavali väitti elävän.
Ja kun olin epätietoinen, miten tällainen asia oli tutkittava, kysyin,
tahtoiko hän mennä Jerusalemiin ja siellä vastata näihin syytöksiin.
Mutta kun Paavali vetosi ja vaati, että hänet oli säilytettävä
majesteetin tutkittavaksi, käskin minä vartioida häntä,
kunnes lähetän hänet keisarin eteen."
Niin Agrippa sanoi Festukselle: "Minäkin tahtoisin kuulla sitä miestä".
Tämä sanoi: "Huomenna saat kuulla häntä".
Seuraavana päivänä Agrippa ja Bernike tulivat suurella komeudella ja
menivät oikeussaliin päällikköjen ja kaupungin ylhäisten miesten kanssa;
ja Paavali tuotiin Festuksen käskystä sinne.
Ja Festus sanoi: "Kuningas Agrippa ja kaikki muut, jotka meidän
kanssamme olette läsnä, tässä näette sen miehen, jonka tähden koko
juutalaisten joukko sekä Jerusalemissa että täällä on
ahdistanut minua huutaen, ettei hänen pidä enää saaman elää.
Minä kuitenkin huomasin, ettei hän ole tehnyt mitään,
mikä ansaitsisi kuoleman; mutta kun hän itse vetosi majesteettiin,
niin minä päätin lähettää hänet sinne.
Mitään varmaa minulla ei kuitenkaan ole, mitä hänestä herralleni
kirjoittaisin. Sen vuoksi tuotin hänet teidän eteenne ja
varsinkin sinun eteesi, kuningas Agrippa,
että minulla tutkinnon tapahduttua olisi, mitä kirjoittaa.
Sillä mielettömältä näyttää minusta lähettää vanki, antamatta samalla
tietää häntä vastaan tehtyjä syytöksiä."
Luku 26
Niin Agrippa sanoi Paavalille: "Sinun on lupa puhua puolestasi".
Silloin Paavali ojensi kätensä ja lausui puolustuksekseen:
"Pidän itseäni onnellisena, kuningas Agrippa, kun sinun edessäsi
tänä päivänä saan puolustautua kaikesta siitä,
mistä juutalaiset minua syyttävät,
olletikin, koska sinä tarkkaan tunnet kaikki juutalaisten tavat ja
riitakysymykset. Sentähden pyydän sinua kärsivällisesti minua kuulemaan.
Kaikki juutalaiset tuntevat minun elämäni nuoruudestani asti, koska
alusta alkaen olen elänyt kansani keskuudessa ja Jerusalemissa.
He tuntevat minut jo entuudestaan, jos tahtovat sen todistaa,
että minä meidän uskontomme ankarimman lahkon mukaan
olen elänyt fariseuksena.
Ja nyt minä seison oikeuden edessä sentähden, että panen toivoni siihen
lupaukseen, jonka Jumala on meidän isillemme antanut
ja jonka meidän kaksitoista sukukuntaamme, yötä ja päivää
herkeämättä palvellen Jumalaa, toivovat heille toteutuvan;
tämän toivon tähden, kuningas, juutalaiset minua syyttävät.
Miksi on teistä uskomatonta, että Jumala herättää kuolleet?
Luulin minäkin, että minun tuli paljon taistella Jeesuksen,
Nasaretilaisen, nimeä vastaan,
ja niin minä teinkin Jerusalemissa. Paljon pyhiä minä suljin vankiloihin,
saatuani ylipapeilta siihen valtuuden, ja kun heitä tapettiin,
annoin minä ääneni sen puolesta.
Ja kaikkialla synagoogissa minä usein koetin rankaisemalla pakottaa heitä
herjaamaan Jeesusta, ja menin niin pitkälle vimmassani heitä vastaan,
että vainosin heitä aina ulkomaan kaupunkeihin saakka.
Kun näissä asioissa matkustin Damaskoon
ylipappien valtuudella ja suostumuksella,
näin minä, oi kuningas, tiellä keskellä päivää taivaasta valon, auringon
paistetta kirkkaamman, leimahtavan minun ja matkatoverieni ympärillä,
ja me kaaduimme kaikki maahan, ja minä kuulin äänen sanovan minulle
hebreankielellä: 'Saul, Saul, miksi vainoat minua?
Työläs on sinun potkia tutkainta vastaan.'
Niin minä sanoin: 'Kuka olet, herra?'
Ja Herra sanoi: 'Minä olen Jeesus, jota sinä vainoat.
Mutta nouse ja seiso jaloillasi; sillä sitä varten minä olen sinulle
ilmestynyt, että asettaisin sinut palvelijakseni ja sen todistajaksi,
mitä varten sinä olet minut nähnyt,
niin myös sen, mitä varten minä sinulle vastedes ilmestyn.
Ja minä pelastan sinut sekä oman kansasi että pakanain käsistä,
joitten tykö minä sinut lähetän
avaamaan heidän silmänsä, että he kääntyisivät pimeydestä valkeuteen
ja saatanan vallasta Jumalan tykö ja saisivat uskomalla minuun
synnit anteeksi ja perintöosan pyhitettyjen joukossa.'
Sentähden, kuningas Agrippa,
minä en voinut olla tottelematta taivaallista näkyä,
vaan saarnasin ensin sekä Damaskon että Jerusalemin asukkaille,
ja sitten koko Juudean maalle ja pakanoille parannusta ja
kääntymystä Jumalan puoleen, ja että he tekisivät
parannuksen soveliaita tekoja.
Tämän tähden juutalaiset ottivat minut kiinni pyhäkössä ja
yrittivät surmata minut.
Mutta Jumalan avulla, jota olen saanut tähän päivään asti,
minä seison ja todistan sekä pienille että suurille, enkä puhu mitään muuta,
kuin minkä profeetat ja Mooses ovat sanoneet tulevan tapahtumaan,
että nimittäin Kristuksen piti kärsimän ja kuolleitten ylösnousemuksen
esikoisena julistaman valkeutta sekä tälle kansalle että pakanoille."
Mutta kun hän näin puolustautui, sanoi Festus suurella äänellä:
"Sinä olet hullu, Paavali, suuri oppi hulluttaa sinut".
Mutta Paavali sanoi: "En ole hullu, korkea-arvoinen Festus,
vaan puhun totuuden ja toimen sanoja.
Kuningas kyllä nämä tietää, jonka tähden minä puhunkin hänelle
rohkeasti. Sillä minä en usko minkään näistä asioista olevan häneltä salassa;
eiväthän nämä ole missään syrjäsopessa tapahtuneet.
Uskotko, kuningas Agrippa, profeettoja? Minä tiedän, että uskot."
Niin Agrippa sanoi Paavalille:
"Vähälläpä luulet taivuttavasi minut kristityksi".
Mutta Paavali sanoi: "Toivoisin Jumalalta, että, olipa vähällä tai
paljolla, et ainoastaan sinä, vaan myös kaikki te, jotka minua
tänään kuulette, tulisitte semmoisiksi, kuin minä olen,
näitä kahleita lukuunottamatta".
Niin kuningas nousi ja maaherra ja Bernike
sekä ne, jotka istuivat heidän kanssansa.
Ja mennessään he puhuivat keskenänsä sanoen: "Tämä mies
ei ole tehnyt mitään, mikä ansaitsisi kuoleman tai kahleet".
Ja Agrippa sanoi Festukselle: "Tämän miehen olisi voinut päästää irti,
jos hän ei olisi vedonnut keisariin".
Tekstitys: Annukka Eskola
Moni katsoja on saanut rohkaisua ohjelmiemme kautta.
Jos haluat olla mukana tämän ohjelman tekemisessä -
voit tehdä sen tukemalla ja soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit myös käyttää tilinumeroa ja viitettä, jotka näkyvät ruudussa.
Herra siunatkoon sinua.