Apostolien teot luku 14
Ikonionissa he samoin menivät juutalaisten synagoogaan ja puhuivat
niin, että suuri joukko sekä juutalaisia että kreikkalaisia uskoi.
Mutta ne juutalaiset, jotka eivät uskoneet,
yllyttivät ja kiihdyttivät pakanain mieltä veljiä vastaan.
Niin he oleskelivat siellä kauan aikaa ja puhuivat rohkeasti,
luottaen Herraan, joka armonsa sanan todistukseksi antoi tapahtua
tunnustekoja ja ihmeitä heidän kättensä kautta.
Ja kaupungin väestö jakaantui:
toiset olivat juutalaisten puolella, toiset taas apostolien puolella.
Mutta kun pakanat ja juutalaiset ynnä heidän hallitusmiehensä
mielivät ryhtyä pahoinpitelemään ja kivittämään heitä,
ja he sen huomasivat, pakenivat he Lykaonian kaupunkeihin,
Lystraan ja Derbeen, ja niiden ympäristöön.
Ja siellä he julistivat evankeliumia.
Ja Lystrassa oli mies, joka istui siellä, hervoton jaloistaan
ja rampa äitinsä kohdusta saakka, eikä ollut koskaan kävellyt.
Hän kuunteli Paavalin puhetta. Ja kun Paavali loi katseensa häneen
ja näki hänellä olevan uskon, että hän voi tulla terveeksi,
sanoi hän suurella äänellä: "Nouse pystyyn jaloillesi".
Ja hän kavahti ylös ja käveli.
Kun kansa näki, mitä Paavali oli tehnyt, korottivat he äänensä ja
sanoivat lykaoniankielellä: "Jumalat ovat ihmishahmossa astuneet alas
meidän luoksemme".
Ja he sanoivat Barnabasta Zeukseksi ja Paavalia Hermeeksi,
koska hän oli se, joka puhui.
Ja kaupungin edustalla olevan Zeuksen temppelin pappi toi härkiä ja
seppeleitä porttien eteen ja tahtoi väkijoukon kanssa uhrata.
Mutta kun apostolit Barnabas ja Paavali sen kuulivat,
repäisivät he vaatteensa ja juoksivat ulos kansanjoukkoon, huusivat
ja sanoivat: "Miehet, miksi te näin teette? Mekin olemme ihmisiä,
yhtä vajavaisia kuin te, ja julistamme teille evankeliumia,
että te kääntyisitte noista turhista jumalista elävän Jumalan puoleen,
joka on tehnyt taivaan ja maan ja meren ja kaikki, mitä niissä on.
Menneitten sukupolvien aikoina hän on sallinut kaikkien pakanain
vaeltaa omia teitänsä;
ja kuitenkaan hän ei ole ollut antamatta todistusta itsestään,
sillä hän on tehnyt teille hyvää, antaen teille taivaasta sateita ja
hedelmällisiä aikoja ja raviten teidän sydämenne ruualla ja ilolla."
Näin puhuen he vaivoin saivat kansan hillityksi uhraamasta heille.
Mutta sinne tuli Antiokiasta ja Ikonionista juutalaisia,
ja he suostuttivat kansan puolellensa ja kivittivät Paavalia ja raastoivat
hänet kaupungin ulkopuolelle, luullen hänet kuolleeksi.
Mutta kun opetuslapset olivat kokoontuneet hänen ympärilleen,
nousi hän ja meni kaupunkiin.
Ja seuraavana päivänä hän lähti Barnabaan kanssa Derbeen.
Ja julistettuaan evankeliumia siinä kaupungissa ja tehtyään monta
opetuslapsiksi he palasivat Lystraan ja Ikonioniin ja Antiokiaan
ja vahvistivat opetuslasten sieluja ja kehoittivat heitä pysymään uskossa ja
sanoivat: "Monen ahdistuksen kautta meidän pitää menemän
sisälle Jumalan valtakuntaan".
Ja kun he olivat valinneet heille van- himmat jokaisessa seurakunnassa,
niin he rukoillen ja paastoten jättivät heidät Herran haltuun,
johon he nyt uskoivat.
Ja he kulkivat läpi Pisidian ja tulivat Pamfyliaan;
ja julistettuaan sanaa Pergessä he menivät Attaliaan.
Ja sieltä he purjehtivat Antiokiaan, josta he olivat lähteneet,
annettuina Jumalan armon haltuun sitä työtä varten,
jonka he nyt olivat suorittaneet.
Ja sinne saavuttuaan he kutsuivat seurakunnan koolle ja kertoivat,
kuinka Jumala oli ollut heidän kanssansa ja tehnyt suuria
ja kuinka hän oli avannut pakanoille uskon oven.
Ja he viipyivät pitkän aikaa opetuslasten tykönä.
Luku 15
Ja Juudeasta tuli sinne muutamia, jotka opettivat veljiä:
"Ellette ympärileikkauta itseänne, niinkuin Mooses on säätänyt,
ette voi pelastua".
Kun siitä syntyi riita ja kun Paavali ja Barnabas kiivaasti väittelivät
heitä vastaan, niin päätettiin, että Paavalin ja Barnabaan ja
muutamien muiden heistä tuli mennä tämän riitakysymyksen tähden
apostolien ja vanhinten tykö Jerusalemiin.
Niin seurakunta varusti heidät matkalle, ja he kulkivat Foinikian ja
Samarian kautta ja kertoivat pakanain kääntymyksestä
ja ilahuttivat sillä suuresti kaikkia veljiä.
Ja kun he saapuivat Jerusalemiin, niin seurakunta ja apostolit ja
vanhimmat ottivat heidät vastaan;
ja he kertoivat, kuinka Jumala oli ollut heidän kanssansa ja tehnyt suuria.
Mutta fariseusten lahkosta nousivat muutamat, jotka olivat tulleet uskoon,
ja sanoivat: "Heidät on ympärileikattava ja
heitä on käskettävä noudattamaan Mooseksen lakia".
Niin apostolit ja vanhimmat kokoontuivat tutkimaan tätä asiaa.
Ja kun oli paljon väitelty, nousi Pietari ja sanoi heille:
"Miehet, veljet, te tiedätte, että Jumala jo kauan aikaa sitten teki
teidän keskuudessanne sen valinnan, että pakanat minun suustani saisivat
kuulla evankeliumin sanan ja tulisivat uskoon.
Ja Jumala, sydänten tuntija, todisti heidän puolestansa,
antaen heille Pyhän Hengen samoinkuin meillekin.
eikä tehnyt mitään erotusta meidän ja heidän kesken,
sillä hän puhdisti heidän sydämensä uskolla.
Miksi te siis nyt kiusaatte Jumalaa ja tahdotte panna opetuslasten niskaan
ikeen, jota eivät meidän isämme
emmekä mekään ole jaksaneet kantaa?
Mutta me uskomme Herran Jeesuksen armon kautta
pelastuvamme, samalla tapaa kuin hekin."
Niin koko joukko vaikeni, ja he kuuntelivat Barnabasta ja Paavalia,
jotka kertoivat, kuinka suuria tunnustekoja ja ihmeitä Jumala oli
tehnyt pakanain keskuudessa heidän kauttansa.
Kun he olivat lakanneet puhumasta, lausui Jaakob:
"Miehet, veljet, kuulkaa minua!
Simeon on kertonut, kuinka Jumala ensi kerran katsoi pakanain puoleen
ottaakseen heistä kansan omalle nimellensä.
Ja tämän kanssa pitävät yhtä profeettain sanat,
sillä näin on kirjoitettu:
'Sen jälkeen minä palajan ja pystytän jälleen Daavidin sortuneen majan;
minä korjaan sen repeämät ja nostan sen jälleen pystyyn,
että jäljelle jääneet ihmiset etsisivät Herraa, ynnä kaikki pakanat,
jotka ovat minun nimiini otetut, sanoo Herra, joka tämän tekee,
mikä on ollut tunnettua hamasta ikiajoista'.
Sentähden minä olen sitä mieltä, ettei tule rasittaa niitä,
jotka pakanuudesta kääntyvät Jumalan puoleen,
vaan heille kirjoitettakoon, että heidän pitää karttaman epäjumalien
saastuttamaa ja haureutta ja lihaa, josta ei veri ole laskettu, sekä verta.
Sillä Mooseksella on ammoisista ajoista asti joka kaupungissa
julistajansa; luetaanhan häntä synagoogissa jokaisena sapattina."
Silloin apostolit ja vanhimmat ja koko seurakunta näkivät hyväksi valita
keskuudestaan muutamia miehiä ja lähettää heidät Antiokiaan Paavalin ja
Barnabaan mukana, nimittäin Juudaan, jota kutsuttiin Barsabbaaksi,
ja Silaan, jotka olivat johtavia miehiä veljien joukossa;
ja kirjoittivat heidän mukaansa näin kuuluvan kirjeen:
"Me apostolit ja vanhimmat, teidän veljenne, lähetämme teille,
pakanuudesta kääntyneille veljille Antiokiassa ja Syyriassa
ja Kilikiassa, tervehdyksen.
Koska olemme kuulleet, että muutamat meistä lähteneet,
joille emme ole mitään käskyä antaneet, ovat puheillaan tehneet
teidät levottomiksi ja saattaneet teidän sielunne hämmennyksiin,
niin me olemme yksimielisesti nähneet hyväksi valita miehiä ja lähettää heidät
teidän tykönne rakkaiden veljiemme Barnabaan ja Paavalin kanssa,
jotka ovat panneet henkensä alttiiksi
meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen nimen tähden.
Me lähetämme siis Juudaan ja Silaan,
jotka myös suusanalla ilmoittavat teille saman.
Sillä Pyhä Henki ja me olemme nähneet hyväksi, ettei teidän
päällenne ole pantava enempää kuormaa kuin nämä välttämättömät:
että kartatte epäjumalille uhrattua ja verta ja lihaa,
josta ei veri ole laskettu, ja haureutta.
Jos te näitä vältätte, niin teidän käy hyvin. Jääkää hyvästi!"
Niin heidät lähetettiin matkalle, ja he tulivat Antiokiaan;
siellä he kutsuivat koolle seurakunnan ja antoivat heille kirjeen.
Ja kun he olivat sen lukeneet, iloitsivat he tästä lohdutuksesta.
Ja Juudas ja Silas, jotka itsekin olivat profeettoja,
kehoittivat veljiä monin sanoin ja vahvistivat heitä.
Ja heidän viivyttyään siellä jonkin aikaa veljet laskivat heidät rauhassa
palaamaan niiden tykö, jotka olivat heidät lähettäneet.
Ja Paavali ja Barnabas viipyivät Antiokiassa opettaen ja julistaen
useiden muidenkin kanssa Herran sanaa.
Mutta muutamien päivien kuluttua Paavali sanoi Barnabaalle:
"Lähtekäämme takaisin kaikkiin niihin kaupunkeihin, joissa olemme
julistaneet Herran sanaa, katsomaan veljiä, miten heidän on".
Niin Barnabas tahtoi ottaa mukaan Johanneksenkin,
jota kutsuttiin Markukseksi.
Mutta Paavali katsoi oikeaksi olla ottamatta häntä mukaan, koska hän
oli luopunut heistä Pamfyliassa eikä ollut heidän kanssaan lähtenyt työhön.
Ja he kiivastuivat niin, että erkanivat toisistaan,
ja Barnabas otti mukaansa Markuksen ja purjehti Kyproon.
Mutta Paavali valitsi Silaan, ja veljet jättivät hänet Herran armon haltuun,
ja hän lähti matkalle.
Ja hän vaelsi läpi Syyrian ja Kilikian vahvistaen seurakuntia.
Tekstitys: Annukka Eskola
Moni katsoja on saanut rohkaisua ohjelmiemme kautta.
Jos haluat olla mukana tämän ohjelman tekemisessä -
voit tehdä sen tukemalla ja soittamalla numeroon 0600-10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit myös käyttää tilinumeroa ja viitettä, jotka näkyvät ruudussa.
Herra siunatkoon sinua.