Johanneksen evankeliumi 6 luku
Sen jälkeen Jeesus meni Galileaan, se on Tiberiaan, järven tuolle puolelle.
Ja häntä seurasi paljon kansaa,
koska he näkivät ne tunnusteot, joita hän teki sairaille.
Ja Jeesus nousi vuorelle ja istui sinne opetuslapsinensa.
Ja pääsiäinen, juutalaisten juhla, oli lähellä.
Kun Jeesus nosti silmänsä ja näki paljon kansaa tulevan tykönsä,
sanoi hän Filippukselle: "Mistä ostamme leipää näiden syödä?"
Mutta sen hän sanoi koetellakseen häntä,
sillä itse hän tiesi, mitä aikoi tehdä.
Filippus vastasi hänelle: "Eivät kahdensadan denarin
leivät heille riittäisi, niin että kukin saisi edes vähän".
Niin toinen hänen opetuslapsistansa,
Andreas, Simon Pietarin veli, sanoi hänelle:
"Täällä on poikanen, jolla on viisi ohraleipää ja kaksi kalaa,
mutta mitä ne ovat näin monelle?" Jeesus sanoi:
"Asettakaa kansa aterioimaan". Ja siinä paikassa oli paljon ruohoa.
Niin miehet, luvultaan noin viisituhatta, laskeutuivat maahan.
Ja Jeesus otti leivät ja kiitti ja jakeli istuville;
samoin kaloistakin, niin paljon kuin he tahtoivat.
Mutta kun he olivat ravitut, sanoi hän opetuslapsillensa:
"Kootkaa tähteeksi jääneet palaset, ettei mitään joutuisi hukkaan".
Niin he kokosivat ne ja täyttivät kaksi- toista vakkaa palasilla, mitkä olivat
viidestä ohraleivästä jääneet tähteeksi niiltä, jotka olivat aterioineet.
Kun nyt ihmiset näkivät sen tunnusteon, jonka Jeesus oli tehnyt,
sanoivat he: "Tämä on totisesti se profeetta, joka oli maailmaan tuleva".
Kun nyt Jeesus huomasi, että he aikoivat tulla ja väkisin ottaa hänet,
tehdäkseen hänet kuninkaaksi, väistyi hän taas pois vuorelle, hän yksinänsä.
Mutta kun ilta tuli, menivät hänen opetuslapsensa alas järven rantaan,
astuivat venheeseen ja lähtivät menemään järven toiselle puolelle,
Kapernaumiin. Ja oli jo tullut pimeä,
eikä Jeesus ollut vielä saapunut heidän luokseen;
ja järvi aaltoili ankarasti kovan tuulen puhaltaessa.
Kun he olivat soutaneet noin viisikolmatta tai
kolmekymmentä vakomittaa, näkivät he Jeesuksen kävelevän järven päällä
ja tulevan lähelle venhettä; ja he peljästyivät.
Mutta hän sanoi heille: "Minä se olen; älkää peljätkö".
Niin he tahtoivat ottaa hänet venheeseen,
ja kohta venhe saapui sen maan rantaan, jonne he olivat matkalla.
Seuraavana päivänä kansa yhä vielä oli järven toisella puolella,
sillä he olivat nähneet, ettei siellä ollut muuta venhettä kuin se yksi ja
ettei Jeesus mennyt opetuslastensa kanssa venheeseen,
vaan että hänen opetuslapsensa lähtivät yksinään pois.
Kuitenkin oli muita venheitä tullut Tiberiaasta lähelle sitä paikkaa, jossa
he olivat syöneet leipää, sittenkuin Herra oli lausunut kiitoksen.
Kun siis kansa näki, ettei Jeesus ollut siellä eivätkä hänen opetuslapsensa,
astuivat hekin venheisiin ja menivät Kapernaumiin ja etsivät Jeesusta.
Ja kun he löysivät hänet järven toiselta puolelta, sanoivat he hänelle:
"Rabbi, milloin tulit tänne?" Jeesus vastasi heille ja sanoi:
"Totisesti, totisesti minä sanon teille: ette te minua sentähden etsi,
että olette nähneet tunnustekoja, vaan sentähden,
että saitte syödä niitä leipiä ja tulitte ravituiksi.
Älkää hankkiko sitä ruokaa, joka katoaa, vaan sitä ruokaa,
joka pysyy hamaan iankaikkiseen elämään ja jonka Ihmisen Poika on
teille antava; sillä häneen on Isä, Jumala itse, sinettinsä painanut."
Niin he sanoivat hänelle: "Mitä meidän pitää tekemän,
että me Jumalan tekoja tekisimme?" Jeesus vastasi ja sanoi heille:
"Se on Jumalan teko, että te uskotte häneen, jonka Jumala on lähettänyt".
He sanoivat hänelle: "Minkä tunnusteon sinä sitten teet,
että me näkisimme sen ja uskoisimme sinua? Minkä teon sinä teet?
Meidän isämme söivät mannaa erämaassa, niinkuin kirjoitettu on:
'Hän antoi leipää taivaasta heille syötäväksi'."
Niin Jeesus sanoi heille: "Totisesti, totisesti minä sanon teille:
ei Mooses antanut teille sitä leipää taivaasta,
vaan minun Isäni antaa teille taivaasta totisen leivän.
Sillä Jumalan leipä on se, joka tulee alas taivaasta
ja antaa maailmalle elämän."
Niin he sanoivat hänelle: "Herra, anna meille aina sitä leipää".
Jeesus sanoi heille: "Minä olen elämän leipä; joka tulee minun tyköni,
se ei koskaan isoa, ja joka uskoo minuun, se ei koskaan janoa.
Mutta minä olen sanonut teille, että te olette nähneet minut,
ettekä kuitenkaan usko. Kaikki, minkä Isä antaa minulle,
tulee minun tyköni; ja sitä, joka minun tyköni tulee, minä en heitä ulos.
Sillä minä olen tullut taivaasta, en tekemään omaa tahtoani,
vaan hänen tahtonsa, joka on minut lähettänyt.
Ja minun lähettäjäni tahto on se, että minä kaikista niistä,
jotka hän on minulle antanut, en kadota yhtäkään,
vaan herätän heidät viimeisenä päivänä.
Sillä minun Isäni tahto on se, että jokaisella, joka näkee Pojan
ja uskoo häneen, on iankaikkinen elämä;
ja minä herätän hänet viimeisenä päivänä."
Niin juutalaiset nurisivat häntä vastaan, koska hän sanoi:
"Minä olen se leipä, joka on tullut alas taivaasta";
ja he sanoivat: "Eikö tämä ole Jeesus, Joosefin poika,
jonka isän ja äidin me tunnemme?
Kuinka hän sitten sanoo: 'Minä olen tullut alas taivaasta'?"
Jeesus vastasi ja sanoi heille: "Älkää nurisko keskenänne.
Ei kukaan voi tulla minun tyköni, ellei Isä, joka on minut lähettänyt,
häntä vedä; ja minä herätän hänet viimeisenä päivänä.
Profeetoissa on kirjoitettuna: 'Ja he tulevat kaikki Jumalan opettamiksi'.
Jokainen, joka on Isältä kuullut ja oppinut, tulee minun tyköni.
Ei niin, että kukaan olisi Isää nähnyt; ainoastaan hän,
joka on Jumalasta, on nähnyt Isän. Totisesti, totisesti minä sanon teille:
joka uskoo, sillä on iankaikkinen elämä.
Minä olen elämän leipä.
Teidän isänne söivät mannaa erämaassa, ja he kuolivat.
Mutta tämä on se leipä, joka tulee alas taivaasta,
että se, joka sitä syö, ei kuolisi.
Minä olen se elävä leipä, joka on tullut alas taivaasta.
Jos joku syö tätä leipää, hän elää iankaikkisesti. Ja se leipä,
jonka minä annan, on minun lihani, maailman elämän puolesta."
Silloin juutalaiset riitelivät keskenään sanoen:
"Kuinka tämä voi antaa lihansa meille syötäväksi?"
Niin Jeesus sanoi heille: "Totisesti, totisesti minä sanon teille:
ellette syö Ihmisen Pojan lihaa ja juo hänen vertansa,
ei teillä ole elämää itsessänne.
Joka syö minun lihani ja juo minun vereni, sillä on iankaikkinen elämä,
ja minä herätän hänet viimeisenä päivänä.
Sillä minun lihani on totinen ruoka, ja minun vereni on totinen juoma.
Joka syö minun lihani ja juo minun vereni,
se pysyy minussa, ja minä hänessä.
Niinkuin Isä, joka elää, on minut lähettänyt, ja minä elän Isän kautta,
niin myös se, joka minua syö, elää minun kauttani.
Tämä on se leipä, joka tuli alas taivaasta.
Ei ole, niinkuin oli teidän isienne: he söivät ja kuolivat;
joka tätä leipää syö, se elää iankaikkisesti."
Tämän hän puhui synagoogassa opettaessaan Kapernaumissa.
Niin monet hänen opetuslapsistansa, sen kuultuaan, sanoivat:
"Tämä on kova puhe, kuka voi sitä kuulla?"
Mutta kun Jeesus sydämessään tiesi, että hänen opetuslapsensa siitä
nurisivat, sanoi hän heille: "Loukkaako tämä teitä? Mitä sitten, jos saatte
nähdä Ihmisen Pojan nousevan sinne, missä hän oli ennen!
Henki on se, joka eläväksi tekee; ei liha mitään hyödytä.
Ne sanat, jotka minä olen teille puhunut, ovat henki ja ovat elämä.
Mutta teissä on muutamia, jotka eivät usko."
Sillä Jeesus tiesi alusta asti, ketkä ne olivat, jotka eivät uskoneet,
ja kuka se oli, joka oli kavaltava hänet.
Ja hän sanoi: "Sentähden minä olen sanonut teille, ettei kukaan voi tulla
minun tyköni, ellei minun Isäni sitä hänelle anna".
Tämän tähden monet hänen opetuslapsistaan vetäytyivät pois
eivätkä enää vaeltaneet hänen kanssansa.
Niin Jeesus sanoi niille kahdelletoista: "Tahdotteko tekin mennä pois?"
Simon Pietari vastasi hänelle: "Herra, kenen tykö me menisimme?
Sinulla on iankaikkisen elämän sanat;
ja me uskomme ja ymmärrämme, että sinä olet Jumalan Pyhä."
Jeesus vastasi heille: "Enkö minä ole valinnut teitä, te kaksitoista?
Ja yksi teistä on perkele."
Mutta sen hän sanoi Juudaasta, Simon Iskariotin pojasta;
sillä tämä oli hänet kavaltava ja oli yksi niistä kahdestatoista.
Tekstitys: TV7