Olen nüüdseks üle 10 aasta Keraval elanud.
Tulime siia koos mehega oma tütre perele järgi.
Elasime enne Põhja-Pohjanmaal, kus meil oli oma maja.
Seal töötasin ka oma tööaastatel.
Meile sündis 2 tütart.
Nendega koos käisime matkamas,
vahel välismaareisidel ja laste soovil ka telkimas.
Kui tuli teismeiga, käisime Vahemere reisidel.
Peamiselt Kreekas.
Perega sai palju koos reisitud.
Siis aga said tütred nii vanaks, et otsustasid kahekesi reisile minna.
PEATUS
See oli loteriimajutusreis.
Reisibüroo poolt oli odavaim hotell Rhodosel
ja edasi-tagasi lend Soomest.
Reis võimaldas matkajatel saarestikus ise ringi liikuda.
Kreeka saarestikus, mis on tõesti suur.
Kuna tüdrukud otsustasid sellise matka kasuks,
siis selline neile ka korraldati.
Kuid mul tekkis hirm, kuidas nad hakkama saavad?
Nad olid siis minu mäletamise järgi 19 -ja 20-aastased.
Nad polnud kunagi varem kahekesi, ilma vanemateta reisinud.
Ma küll ristasin oma käed palveks juba enne.
Püüdsin oma hirmu tütarde eest varjata,
et nende reisi mitte liigselt koormata.
Sõitsime Pohjanmaalt Jyväskylässe.
Me mehega sõitsime sealt Ida-Soome suunas suvilasse edasi.
Tüdrukud läksid rongijaama, et sõita Helsingisse
ja sealt edasi lennukiga Rhodosele.
Nutsin kibedasti, kui nad juba läinud olid.
Lehvitasime rõõmsalt ja siis tuli nutt.
Oli suur mure, kuidas nad hakkama saavad?
Kuidas nende passid ja raha alles jäävad?
Kuidas nad leiavad üles kohad, kuhu plaanivad minna?
Seda muret jätkus mõneks päevaks.
Lähedased ütlesid, et elan seda väga üle,
aga nad saavad hakkama.
Kuid emal ei lähe lapsed meelest. Kurvastasin ja palvetasin laste eest.
Umbes nädal pärast laste lahkumist, nägin unenäo.
Seisin tohutu järsul kaljusel mäenõlval,
kust püüdsin kätte saada all olevat vanemat tütart.
Tema käsi oli väljasirutatud ja minu käsi oli väljasirutatud.
Pidin järsakust alla kukkuma.
Meie vahemaa oli lootusetult suur.
Küll ma proovisin ulatuda allapoole, kuid see ei õnnestunud.
Kuni keset seda lootusetust paistis mäetipp.
See oli mu seismise kohast hoopis kõrgemal.
Tohutu valgus oli teiselpool mäge, mis peegeldus üle kogu maastiku,
valgustades seda üleni.
Kostus armastusväärne, leebe ja pisut humoorikas naerune hääl,
mis ütles: "Kas siit poolt poleks parem ja kergem tüdrukut aidata?"
Siis uni katkes.
Hommikul ärgates polnud mu murest midagi järgi jäänud.
Ma ei kurvastanud ega nutnud enam tütarde pärast.
Kõik oli hästi.
Tüdrukute reis pidi kestma 3 nädalat ja nii see läkski.
Mu nädalad möödusid suvilas rahulikus puhkuse meeleolus.
Kui nad tagasi jõudsid, selgus, et sel õhtul, kui und nägin,
oli mu tütar kohtunud Kreeka mehega, keda ta arvas olevat ameeriklane.
Sel inglise keelt rääkival mehel oli olnud kerge aktsent.
Ta oli olnud USA's koolitusel.
Kuna ta oli heledajuukseline ja siniste silmadega,
siis tütar järeldaski nii, sest Ameerika noori oli ka seal reisil.
Hiljem selgus, et ta oli põline kreeklane.
Nende sõbrustamine kestis 5 aastat, peamiselt kirja ja telefoni teel.
Vahel kohtuti teineteisega.
Nüüd on nad üle 20 aasta abielus olnud.
Neil on kaks toredat last.
Üks on gümnaasiumi viimases klassis, teine gümnaasiumi esimeses klassis.
Seal Kreekas, kus paljude elu on täna keeruline,
kuid nende peres on kõik hästi.
Olen tänulik palvevastuse eest, mille sain.
Meil mehega on kahel lehel nimekiri isikutest,
kelle eest palvetame
ja ka mitmete muude asjade eest.
Teeme seda ikka õhtuti.
Siis palvetame ka lähedaste eest.
Hommikusel palvehetkel palvetame vaid lähedaste
ja oma eelseisva päeva eest.
Palves tõstame inimesed ja olukorrad Taevaisa ette,
sest oleme kogenud, et sealt tuleb abi kõigepealt.
Saame palvetada teiste inimeste eest neilt luba küsimata.
Seda võib teha,
sest muul viisil ei saa me neid võib-olla aidata.
Palvetamine on juba lapsest saati mu jaoks tähtis tegevus olnud.
Eriti selle tõttu, et nooremal tütrel oli neerude krooniline haigus.
Palusin ja palvetasin ta eest juba imikueast alates.
Oleksin soovinud lapse asemel ise seda haigust põdeda.
Haigus oli ta organismi nii mõjutanud, et operatsiooni enam teha ei saanud.
Kui ta viimati, 26-aastasena, oma haiguse tõttu ravikuuril oli,
tuli pika aja peale palvevastus.
Tasub palvetada lakkamata
ja küll see vastus ka tuleb, kui on õige aeg.
Pärast seda on tütar osalenud naiste 10 km jooksul ja käib jõusaalis.
Kuni sinnani oli igasugune sportlik pingutus keelatud.
Ärgem andkem alla asjades,
mille eest ei saa muud teha kui palvetada.
Tõlge: Mare Peterson