Oli teisipäev ja ma küpsetasin küpsiseid.
Mu tütre Elina koolilõpupidu pidi tulema eeloleval laupäeval.
Järsku tundsin, kuidas mulle oleks kui must kapuuts pähe pandud.
Mõtlesin, mis minuga on? Enesetunne oli halb.
Pidin Kuopiosse Vähiliidu koosolekule minema.
Läksin pisut varem, sest tundsin end imelikult.
Läksin Kuopios Väinölä neemele jalutama.
Istusin rannas pingil ja vaatasin tormist järve.
Küsisin Taevaisalt, mis minuga toimub?
Ööbisin Kuopios ja jõudsin koju teisipäeva hommikul.
Oli kaunis päev ja ma olin väga rõõmus.
Imestasin, kui mees äkitselt koju tuli. Mõtlesin, miks ta nii vara tuleb?
Ta oli väga tõsine ja ütles mulle: "Istu, mul on halbu uudiseid.
Meie poeg, Jussi, hukkus arvatavasti eile."
PEATUS
Muigasin: "See ei ole tõsi. Meie Jussi on vapper ja tugev.
Ta ei saa olla hukkunud."
Kuid ma pidin uskuma seda, mida mu mees mulle ütles.
Läksime mu mehe isakoju Kangaslampisse.
Poeg oli läinud sinna koos sõbraga kala püüdma.
Läksime randa.
Tahtsin olla üksi ja mees pisut eemal ka üksi.
Vaatasin järvele.
Päästemeeskond oli juba kohale tulnud.
Kohal olid päästekoerad, kuival maal otsijad ja politsei.
Ka sukeldujad olid.
Tohutu meeskond otsimas mu poega ja ta sõpra.
Teine poiss leiti kohe samal päeval, see oli kolmapäev.
Minu poega veel ei leitud.
Vaatasin pingsalt järvele.
Hakkasin Taevaisaga vestlema.
Vaatasin pilvepiirile ja ütlesin Talle: "Saab näha, kas Sinust on ka kasu?
Ma usun, et Sa ei saa enam aidata. Selles asjas Sa meid enam ei aita."
Olin valmis selleks, et tuleb must masendus.
Korraga paistsid pilvede vahelt päikesekiired.
Need soojendasid mind ja mu hinge.
Kuigi värisesin seal rannal, kogesin imelist soojust.
Korraga helises mu sees midagi nagu sümfooniaorkester südames.
Imeline meloodia: "Ainult päev ja hetk korraga."
Ja siis sõnad: "Elus kohtad nii kurbust, muret kui ka rõõmu."
Küsisin: "Kas nüüd on minuni jõudnud aeg muret tunda?"
Siis küsisin Taevaisalt: "Kui see nii on,
siis ma ei palu muud kui kaitse mind, et ma ei kibestuks.
Mu usaldus on Sinu peal."
Mind täitis sügav rahu.
Tundsin, et ükskõik, mis ka ei tule,
Jumala tahe sünnib selles loos ja ma lepin sellega.
Saabus järgmine päev.
Läksime randa tagasi, sest poega polnud veel leitud.
Nüüd jälgisime juba koos mehega päästeoperatsiooni.
Kuulsime päästepaadi juurest: "Kõik päästjad laeva juurde!
Otsimine on lõpetatud."
See oli väga valus löök.
Olin siiski viimse hetkeni lootnud, et poeg on randa ujunud
ja kuskil kaljude vahel magamas.
Mõne aja pärast nägin teda päästepaadi tekil.
Ta oli sinna tõstetud ja päike kuldas ta juukseid.
Ütlesin päästetiimile: "Vaadake, kui ilus ta on!"
Paitasin ta juukseid. Ta käed olid rinnal risti.
Mulle, usklikule emale, oli see suureks lohutuseks.
Usun, et poeg oli oma viimseil hetkedel
haaranud kinni kõikväelise Jumala käest.
Võiks öelda, et olin õnnelik, sest kadunu oli nüüd leitud.
Jussi leiti Taevasseminemise pühal, neljapäeval
ja laupäeval oli me tütre Elina ülikooli lõpetamine.
Võiks mõelda, et sellises olukorras ei pidutseta.
Kuid me lubasime oma tütrele, et peame kooli lõpupidu.
Meil on sõpru, kes tulid ja küpsetasid koogid,
valmistades toidu 100-inimesele.
Oli neid, kes istutasid lilli ja tõid aeda kaski.
Noored abistasid koristamisega.
Saime peo peetud.
See oli kogu perioodi kõige raskem päev.
Nädal hiljem saime Jussi sündmust tähistada.
Tundsin, et kui olime koolilõpu päeva üle elanud
ja korraldanud selle nii, et me tütrel oli oma pidu,
siis meil oli jõudu tähistada vabalt mälestusteenistust Jussi auks.
See oli ilus ja imeline päev. Sellest jäi nii hea mälestus.
Veel tänagi kogen, et Issand on meid aidanud.
Issand teab me elupäevi, enne kui ükski neist kätte on jõudnud.
Võime olla rõõmsad selle üle, et Jussi oli meie juures 24 aastat.
Tõlge: Mare Peterson