PEATUS
Lennundus sai mu hobiks üsna varakult.
Olin umbes 5-6 aastane, kui vennad tegid telgiriidest langevarju
ja kukutasid mu katuseräästast alla, lootuses, et langevari avaneb.
Nii palju avanes, et takerdus noore kase ladva külge.
Arvasin, et lendan ja sattusin tohutusse vaimustusse.
Kuigi rippusin langevarju küljes, jalad mõne cm kõrgusel maapinnast.
Minust sai usklik umbes 22-aastaselt, aastal 1963.
Olin siis sõjaväeteenistuses, õhutõrjesuurtükiväes.
Seal hakkasin juurdlema tavaliste eluküsimuste üle.
Tundsin, et pean oma asjadega Jumala poole pöörduma.
Mind mõjutas sõjaväelasest isa usklikuks saamine.
See oli mulle vägevaks tunnistuseks, kuidas Jumal saab inimest muuta.
Kui nägin positiivset muutust isas, mõjutas see mind.
Pärast usklikuks saamist muutus mu elu palju põnevamaks.
Kunagi ei teadnud, mis Issandal järgmise nurga taga valmis pandud?
1966. a astusin lennunduse õppeasutusse,
kuhu sain imekombel sisse.
Pärast seda esitasin sooviavalduse õhujõududesse, kuhu mind ka võeti.
Töötades lennujuhina, sain sõjaväelenduri koolituse.
Nii täitus mu noorepõlve unistus.
Töö oli üpris huvitav ja väljakutsuv ning meeldis mulle väga.
Lennujuhina töötades olin lendamisega igapäevaselt seotud.
Sain ka ise lennukit juhtida, olles asendus-lennuohvitser,
mis tegi võimalikuks selle,
et 40-aastaselt tutvusin misjonilennundusega.
Sellega, kuidas lennukeid saab kasutada jumalariigi töös.
Mul oli võimalik koolitada misjonilennule minevaid lendureid
alates 1982. aastast
koos paljude teiste töökaaslaste ja sõpradega.
Tänapäeval on erilendude korraldajate ja üksikkoguduste teenistuses
u 30 Soome misjonilenduri perekonda.
1982. aastal loodi ühing "Gospel Flyt",
mis liitus sama aasta juulikuus Soome Misjonilendurite Nõukoguga,
mis esindas sel ajal Soomes MAFi.
Mission Aivies on Fellowship oli rahvusvaheline misjonilendude ühing,
kelle hoolde meid usaldati
ja me usume, et see toimus Jumala juhatusel.
Toonane misjonilendurite ühingu esimees Rovasti Olavi Ojanperä
ja Antti Varis kutsusid Gospel Flyt-i oma liikmeks,
sest meil oli koolituse potentsiaali 11 lennu koolitaja näol,
lennunduse meedik ja kaks meteoroloogi.
Kõik nad olid usklikud vennad.
Nii saime anda oma panuse misjonilendurite koolitusse,
mille osas tundsime, et see oli sel hetkel meie osa.
Misjonilenduri töö asukohamaal on paljunõudev.
Pinnavormide tõttu on tingimused seal rasked.
Puudub teedevõrk.
Seetõttu on lennuk vahendiks,
mille kaudu abi ja evangeelium inimesteni jõuab.
Samuti saab toimetada raskesti vigastatud inimesi ravile.
Teistel tingimustel need inimesed sureksid,
sest vahemaad on pikad ja tingimused rasked.
Misjonilendurite ülesanne on abistamine.
Tööks on evangelistide ja jutlustajate sõidutamine ühest kohast teise.
Samuti misjonäride laste kooli ja koolist koju viimine.
Ka haigla transpordilennud.
Kõik toimub väikestel lennuväljadel, mis on enamikus looduslikud.
Rohumaad või liivapõhjalised lennuväljad.
Sinna maandudes on vaja erilist meisterlikkust.
Keeruliste pinnavormide tõttu pääseb kiirendusrajale
vaid ühest suunast.
Lendutõus toimub samas suunas, mis maandumine,
st vastupidises suunas.
Lennuk pööratakse maa peal ringi.
Ümberringi kõrguvad mäed.
Loomulikult üritatakse neid lennuvälju kujundada võimalikult heaks.
Kuid paljud tegurid on takistanud "asfalti-paradiiside" loomist.
Usklikuks saades ei kujutanud ette, et misjonitöös saab lennukit kasutada.
Kuni lugesin raamatut
Auca indiaanlaste keskel tehtavast tööst.
See väga põnev raamat jättis minusse jälje,
pani mind mõtlema ja asjast huvituma.
Olin ka ise kaalunud misjonilendurina töötamist Aafrikas.
Kuid eelmise abikaasa raske haiguse tõttu
pidin selle mõtte hülgama.
Jumala plaan oli kasutada mind koolituse alal.
Sel viisil sain edastada misjonivisiooni.
Tunnen, et olen saanud olla kaasas
misjonilendude tähtsas projektis kodumaal,
rääkimata lühikoolitustest või misjonipõllu külastustest,
kus olen kaasas lennuinstruktorina või humanitaarabi jagamisel.
Tõlge: Mare Peterson