Miksi, Herra, seisot niin kaukana, -
miksi kätkeydyt ahdingon aikoina?
Jumalattomien ylpeyden tähden kurja kärsii, -
takertuu heidän punomiinsa juoniin.
Sillä jumalaton kerskaa omista himoistansa, -
ja kiskuri kiroaa, pilkkaa Herraa.
Jumalaton sanoo ylvästellen: Ei hän kosta".
"Ei Jumalaa ole" -siinä kaikki hänen ajatuksensa.
Hänen hankkeensa menestyvät joka aika.
Sinun tuomiosi ovat korkealla, kaukana hänestä; -
kaikille vastustajilleen hän hymähtää.
Hän sanoo sydämessään: -
"En horju minä, en ikinä joudu onnettomuuteen".
Hänen suunsa on täynnä kirousta, petosta, sortoa; -
tuho ja turmio on hänen kielensä alla.
Kylien vaiheilla hän istuu väijyksissä, -
hän murhaa salaa syyttömän.
Hänen silmänsä vaanivat onnetonta.
Kätkössään hän väijyy, niinkuin leijona pensaikossa, -
hän väijyy hyökätäksensä kurjan kimppuun; -
hän saa kurjan kiinni, vetää hänet verkkoonsa.
Hän kyyristyy, painautuu maahan, -
ja onnettomat joutuvat hänen kynsiinsä.
Hän sanoo sydämessään: "Jumala sen unhottaa, -
hän on peittänyt kasvonsa, -
hän ei sitä ikinä näe".
Nouse, Herra, kohota kätesi, Jumala!
Älä unhota kurjia.
Miksi jumalaton pilkkaa Jumalaa?
Miksi hän sanoo sydämessään: "Et sinä kosta?"
Sinä olet sen nähnyt, -
sillä sinä havaitset vaivan ja tuskan, -
ja sinä otat sen oman kätesi huomaan; -
sinulle onneton uskoo asiansa, -
sinä olet orpojen auttaja.
Murskaa jumalattoman käsivarsi ja kosta pahan jumalattomuus, -
niin ettei häntä enää löydetä.
Herra on kuningas ainiaan -
ja iankaikkisesti; -
hävinneet ovat pakanat hänen maastansa.
Sinä kuulet nöyrien halajamisen, Herra, -
sinä vahvistat heidän sydämensä, sinä teroitat korvasi, -
auttaaksesi orvon ja sorretun oikeuteensa, -
ettei ihminen, joka maasta on, -
enää saisi kauhua aikaan.
Tekstitys: A. Eskola