Minä ylistän Herraa kaikesta sydämestäni, -
ilmoitan kaikki sinun ihmetyösi.
Minä iloitsen ja riemuitsen sinussa, -
veisaan sinun nimesi kiitosta...
Sillä minun viholliseni peräytyivät, kaatuivat maahan -
ja hukkuivat sinun kasvojesi edessä.
Sinä hankit minulle oikeuden ja ajoit minun asiani, -
sinä istuit valtaistuimelle, -
sinä vanhurskas tuomari.
Sinä nuhtelit pakanoita, tuhosit jumalattomat; -
sinä pyyhit pois heidän nimensä iäksi ja ainiaaksi.
Viholliset ovat tuhotut, ikuisiksi raunioiksi tulleet; -
kaupungit sinä kukistit, heidän muistonsa on kadonnut.
Mutta Herra hallitsee iankaikkisesti; -
hän on pystyttänyt istuimensa tuomitaksensa.
Hän tuomitsee maanpiirin vanhurskaasti, -
vallitsee kansoja oikeuden mukaan.
Niin Herra on sorretun linna, -
linna ahdingon aikoina.
Ja sinuun turvaavat ne, jotka sinun nimesi tuntevat; -
sillä sinä et hylkää niitä, jotka sinua etsivät, Herra.
Veisatkaa kiitosta Herralle, joka Siionissa asuu, -
julistakaa kansojen keskuudessa hänen suuria tekojaan.
Sillä hän, verenkostaja, muistaa heitä -
eikä unhota kurjain huutoa.
Armahda minua, Herra, -
katso, kuinka minun vihamieheni minua vaivaavat, -
sinä, joka nostat minut kuoleman porteista, -
että minä julistaisin kaikki sinun ylistettävät tekosi, -
tytär Siionin porteissa, -
riemuitsisin sinun avustasi.
Pakanat ovat vajonneet kaivamaansa hautaan; -
heidän jalkansa takertui verkkoon, -
jonka he virittivät.
Herra on tehnyt itsensä tunnetuksi, -
on pitänyt tuomiot, kietonut jumalattoman -
hänen kättensä tekoihin.
Jumalattomat peräytyvät tuonelaan, -
kaikki pakanat, jotka unhottavat Jumalan.
Sillä ei köyhää unhoteta iäksi, -
eikä kurjien toivo huku ainiaaksi.
Nouse, Herra, älä salli ihmisten uhitella.
Tuomittakoon pakanat sinun kasvojesi edessä.
Saata, Herra, heidät pelkoon.
Tietäkööt pakanat olevansa vain ihmisiä.
Tekstitys: A. Eskola