Miksi pakanat pauhaavat -
ja kansat turhia ajattelevat?
Maan kuninkaat nousevat, -
ruhtinaat yhdessä neuvottelevat Herraa -
ja hänen voideltuansa vastaan: -
"Katkaiskaamme heidän kahleensa, -
heittäkäämme päältämme heidän köytensä".
Hän, joka taivaassa asuu, nauraa; -
Herra pilkkaa heitä.
Kerran hän on puhuva heille vihassansa, -
peljättävä heitä hirmuisuudessaan: -
"Minä olen asettanut kuninkaani Siionin pyhälle vuorelle".
Minä ilmoitan, mitä Herra on säätänyt.
Hän lausui minulle: -
"Sinä olet minun poikani, -
tänä päivänä minä sinut synnytin.
Ano minulta, niin minä annan pakanakansat sinun perinnöksesi -
ja maan ääret sinun omaksesi.
Rautaisella valtikalla sinä heidät muserrat, -
niinkuin saviastian sinä särjet heidät."
Tulkaa siis järkiinne, -
kuninkaat, maan tuomarit, ottakaa nuhteesta vaari.
Palvelkaa Herraa pelvolla -
ja iloitkaa vavistuksella.
Antakaa suuta pojalle, ettei hän vihastuisi -
ettekä te hukkuisi tiellänne.
Sillä hänen vihansa syttyy äkisti.
Autuaat ovat kaikki, jotka häneen turvaavat.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare