Hei! Olen Britt-Marie Hopén.
Tulen ruotsinkieliseltä Pohjanmaalta, Korsholmasta.
Vartuin suomen-ruotsalaisessa perheessä ja -
opin suomenkielen myöhemmin elämässäni.
Puhun mielelläni ruotsiksi, koska näin se toimii paremmin.
Luen Markuksen evankeliumista, -
luvusta 16, jakeet 15-20, Jeesuksen nimessä.
"Menkää kaikkeen maailmaan ja saarnatkaa evankeliumia -
kaikille luoduille. Joka uskoo ja kastetaan, se pelastuu; -
mutta joka ei usko, se tuomitaan kadotukseen.
Ja nämä merkit seuraavat niitä, jotka uskovat: -
minun nimessäni he ajavat ulos riivaajia, -
puhuvat uusilla kielillä, nostavat käsin käärmeitä, -
ja jos he juovat jotakin kuolettavaa ei se heitä vahingoita; -
he panevat kätensä sairasten päälle, ja ne tulevat terveiksi."
"Kun nyt Herra Jeesus oli puhunut heille, otettiin hänet ylös taivaaseen,
ja hän istui Jumalan oikealle puolelle.
Mutta he lähtivät ja saarnasivat kaikkialla, ja Herra vaikutti -
heidän kanssansa ja vahvisti sanan sitä seuraavien merkkien kautta."
Jeesus tekee ihmeitä ja tunnustekoja vielä tänäänkin, -
mutta nyt me olemme hänen opetuslapsiaan.
Hän käyttää ruumistaan. Me kristityt olemme hänen ruumiinsa.
Kun uudistuin, se oli noin...
vuonna 1993-94, -
jolloin Jumala käytti erittäin voimallisesti -
asioita elämässäni. Muun muassa yhtä lehdessä ollutta ilmoitusta.
Siinä sanottiin, että entinen alkoholisti ja huumeidenkäyttäjä -
tulee Vaasan torille, hän todistaa ja laulaa.
Ajattelin, wau, se minun on nähtävä omin silmin.
Voiko Jumala tehdä vapaaksi entisen huumeidenkäyttäjän.
Otin pyöräni ja ajoin sinne. Siellä he seisoivat korotetulla lavalla.
He lauloivat ja todistivat, ja itse kuuntelin yleisön joukossa, -
yhdessä työtoverini kanssa.
Sitten naapuri tulee paikalle ja on humalassa.
Sanoin hänelle, että kuule, tule tänne, tätä sinä tarvitset.
Hänellä oli mukana vanhempi mieshenkilö, -
joka istui siellä ja häiritsi, enkä kuullut kaikkea, mitä sanottiin.
Tämä mies, jonka nimi oli Kenneth, sanoi, että tunnen tuon miehen, -
näin hän sanoi työtoverilleni, ja he puhuivat siitä ja miettivät -
mikä hänen nimensä mahtoi olla. Sanoin, etten tunne häntä.
Kenneth pyysi minua hakemaan hänet kokouksen jälkeen, -
koska hän halusi puhua miehen kanssa.
Kokouksen päätyttyä hain Kennethin, -
joka oli mennyt viereiseen pubiin.
Hän otti oluensa ja laittoi takkinsa sisään.
Menin ja koputin Peterin selkää ja sanoin, anteeksi en tunne sinua, -
mutta täällä on eräs mies, joka haluaisi jutella kanssasi.
Sitten Peter ja Kenneth alkoivat jutella. Se oli ensimmäinen -
tapaaminen mieheni kanssa, jota en silloin vielä tiennyt.
Sitten Peter tulee ja sanoo, että hän tulee mukaan, -
sillä he asuvat Vaasan ruotsin- kielisessä Helluntaiseurakunnassa -
ja menemme sinne, ehkä sinä tulet mukaan?
Sanoin, että otan pyöräni ja tulen.
Menimme yhdessä työkaverini kanssa sinne.
Sitten Peter tuli ryhmänohjaajansa kanssa, -
joka oli tullut Vaasaan ja kiertueelle Suomeen -
eri seurakuntiin todistamaan, laulamaan ja pitämään kokouksia.
Kysyin missä Kenneth on, sillä vain Alf, Dag, Finn ja Peter tulivat.
Hän sanoi, että hän jäi pois. Se oli hänelle liian vahvaa.
Heillä oli Siionissa illalla kokous ja menin sinne.
Peter kysyi tulenko seuraavana päivänä Jumalanpalvelukseen.
Menin sinne ja lähdimme yhdessä Helluntaiseurakunnan kokoukseen -
Pietarsaareen. Kun tulimme yöllä sieltä, hän sanoi, kirjoita minulle, -
sillä olen niin yksin. Lähdetäänkö tänä yönä laivalle Turkuun?
Sanoin, että voin lähteä.
Joku toinen antoi minulle kirjan evankeliumikeskuksesta, -
Lisen ja Ludvigin työstä, jossa Peter oli mukana Norjassa.
Luin sen kirjan, joka mielestäni oli hyvin mielenkiintoinen.
Ajatella, millaisia ihmeitä Jeesus tekee ihmisten kautta.
Ajattele, kuinka Jumala kutsuu ihmisiä. Ludvig oli alkoholisti, -
hyvin vaikea ja hän oli romani, kuten myös hänen vaimonsa.
Heillä ei ollut romanivaatteita yllään, kuten Suomen romaneilla, -
vaan tavalliset vaatteet. Kuitenkin voi nähdä, että he ovat romaneja.
Se oli jännittävää ja mielenkiintoista, -
joten kirjoitin hänelle kirjeen, mutta en saanut vastausta, -
joten ajattelin, että se siitä sitten, -
mutta juhannuksena lähetin hänelle kortin.
Lopulta puhelin soi kotonani ja hän halusi tavata minut.
En tiennyt, että hän oli Smedsbyssä, -
sillä hänen äitinsä asui siellä, mutta on nyt kuollut.
Sitten hän tuli luokseni.
Kävimme torilla evankelioimassa illalla -
yhdessä "Pulla-Liigan" kanssa, jaoimme kahvia ja pullaa.
Puhuimme ihmisten kanssa, rukoilimme ja kerroimme Jeesuksesta.
Sille tielle lähdimme. Menimme sitten Norjaan lomalle.
Kun tulimme sieltä kotiin, menimme kihloihin.
Ja 3.9.1996 menimme naimisiin.
Olimme tunteneet toisemme vain kolme kuukautta.
Sen jälkeen on elämämme ollut erilaista, -
kuin siihenastinen elämäni turvallisissa olosuhteissa.
Kun menee naimisiin entisen huumeidenkäyttäjän kanssa, -
ihminen ei ole parantunut kaikista haavoista eikä puutteistaan.
On totta, että Jeesus tekee kaiken uudeksi, sen hän lupasi sanassaan,-
mutta emme ole täydellisiä, emmekä synnittömiä, vaan hän tekee -
työtään meidän kanssamme koko ajan, vaikka olemme kristittyjä.
Saimme sydämellemme avata kodin huumeriippuvaisille, -
ja vuokrasimme talon Larsmosta sitä varten.
Siellä meillä oli koti huumeriippuvaisille.
Se oli Jumalan ihme, että pystyimme maksamaan vuokran.
Ensimmäisellä viikolla loppui öljy, ja soitin veljelleni ja kysyin, -
kuka voi tuoda öljyä meille, kenelle soitan? Hän sanoi:
"Soita Roylle Pietarsaareen, hän tulee". Hän tuli pakettiautollaan,-
mukanaan suuri öljysäiliö, josta hän täytti meitä varten.
Ajattelin, että Jumala, meillä ei ole rahaa millä maksaa tämän, -
voinko saada pankkisiirron. Silloin hän, joka tankkaa, sanoo:
"Teidän ei tarvitse maksaa mitään, minä siunaan teitä tällä tavoin."
Wau, se oli todella ihme.
Nyt meillä oli öljyä. Kävimme paljon kokouksissa, -
yhdessä asukkaiden kanssa, jotka olivat asiakkaitamme.
Meillä oli kokouksia joka aamu ja ilta, sekä ehtoolliskokouksia.
Ihmiset tulivat sinne, he pelastuivat ja paranivat.
He eivät olleet vain alkoholisteja. Oli myös paljon vastustusta.
Emme ymmärtäneet, miksi ihmiset pelkäsivät väärinkäyttäjiä.
Asuimme heidän kanssaan eikä makuuhuoneessamme ollut lukkoa.
En osannut pelätä. Kun aikuistuu ja tulee vanhemmaksi, ymmärtää, -
että mitä tahansa voi tapahtua, mutta Jumala suojeli meitä.
Siinä uskossa vaelsimme, että hän suojelee ja varjelee meitä.
Sitten talo myytiin, eikä meillä ollut uskoa ostaa sitä.
Saimme matot ja verhot sekä ne, jotka ompelivat verhot.
Saimme kaihtimet, kirjoituspöydän ja kaikkea uutta.
Saimme jopa upouudet dux-sängyt huonekaluliikkeestä ja täkit, -
ja kaiken, mitä tarvitsimme, sillä meillä ei ollut mitään.
Kun menimme Peterin kanssa naimisiin, hän ei omistanut mitään.
On niin, että Jumala tekee ihmeitä elämässämme.
Aina ihmeet eivät tule niin kuin luulemme.
Suljimme Larsmon Naomi kodin. Mitä muuta olisimme voineet tehdä?
Porvoossa avattiin raamattukoulu ja -
menimme sinne opetuslapseuskouluun.
Siellä asuimme kolme kuukautta. Peter oli hyvin pettynyt, -
Naomi-kodin sulkemisen johdosta, mutta meillä oli silti -
organisaatiomme ja pystyimme käyttämään sitä vielä. (Naomi r.f.)
Sitten hän lähti Helsinkiin, Suur-Helsingin seurakuntaan, -
koska siellä oli herätystä siihen aikaan.
Ihmiset tulivat uskoon, he pelastuivat, paranivat ja -
eheytyivät ja olivat pitkällään lattialla Jumalan voimasta.
Tunsimme Peter ja Pia Hackzellin Vaasan ajoista, erityisesti Peterin.
Se oli erittäin hienoa aikaa.
Peter oli paljon siellä ja itse viihdyin raamattukoulussa -
ja Porvoossa. Sen jälkeen muutimme takaisin Smedsbyhyn.
Siellä olimme muutaman vuoden ja Peter kävi usein Norjassa.
Hän työskenteli siellä, oli kolme viikkoa siellä ja yhden kotona.
Pian itsekin muutin sinne ja aloin työskennellä -
evankeliumikeskuksen perheosastolla.
Koska olin kasvanut aivan erilaisella perustalla, niin se oli hyvin rankkaa.
Heillä, jotka tulivat sinne, oli vaikeat elämäntilanteet tullessaan sinne.
Toisilla oli lapset mukanaan ja joiltakin oli lapset otettu pois.
He olivat hyvin haavoittuneita, -
ja heidän oli vaikea saada luottamus meihin työntekijöihin siellä.
Lopulta päätimme, että lähdemme raamattukouluun.
Muutimme Törnsbergiin, pääsiäisenä.
Mietimme, että jos tämä on Jumalasta, meillä täytyy olla koti.
Sitten menimme toimistoon kysymään onko heillä asuntoa, -
jonka he voisivat antaa meille.
Kyllä, täällä kävi juuri nainen, jolla oli lappu mukanaan ja -
Tellustiellä Törnsbergissä, kellarikerroksessa on iso huone.
Siellä on suihku, wc ja mahdollista pestä astiat.
Sanoimme, että otamme sen.
Meillä oli hyvin ohuet patjat ja saimme vuodevaatteet.
Nukuimme ja asuimme siellä ja aloitimme raamattukoulun.
Tulimme kotiin, kun olimme olleet siellä kolme kuukautta.
Noin vuoden jälkeen taas raamattu- kouluun ja saimme sen valmiiksi.
Joten se kesti noin kaksi vuotta.
Sinä aikana asuimme toisessa huoneistossa, joka oli kalustettu.
Hyvät ystävämme järjestivät sen, että saimme asua siellä.
Luulimme, että saamme asua kaksi vuotta, mutta olimme vain vuoden, -
koska he tulivat takaisin oltuaan raamattukoulussa Bergenissä.
Meidän täytyi etsiä uudelleen. Lopulta saimme asua -
lakkautetussa evankeliumikeskuksessa Bålessa.
Meillä oli ohuet patjat ja sementtilattiat.
Meillä ei ollut kovin paljon. Eräänä yönä tuli -
evankeliumikeskuksen johtaja, josta kerroin aiemmin, kun -
Peter oli evankeliumikeskuksen kokouskiertueella Vaasassa.
Hän tuli eräänä yönä peräkärryn kanssa ja sanoi, -
että eräs mies muuttaa, eikä tarvitse näitä. Hän on kuullut, -
kuinka olimme vaeltaneet uskossa. Hän antoi meille sängyn, patjat, -
saimme ruokakasseja, jääkaapin. Sitä oli hyvin paljon.
Petasimme sängyn ja nukuimme hyvin.
Peter aloitti uudelleen työnsä evankeliumikeskuksessa, -
Drammenin ulkopuolella, Östebossa.
Hän oli viikon siellä ja minä olin viikon yksin.
Muistan nyt, mikä oli hyvin erityistä, joka kantoi minua koko tämän ajan.
Se oli vanha iso talo, mikä oli myynnissä koko ajan.
Kukaan ei ostanut sitä siellä ollessamme.
Kun tulimme sinne ja näin, missä asuisimme, -
minulla oli pakettiauto ja imuri, sillä Peter sanoi, että siellä täytyy siivota.
Menin sisälle. Siellä oli sotkuista ja näin, että siellä on imuroitava.
Tulin ulos, menin auton luo ja avasin autonoven ja -
näin silmäkulmastani, että joku tulee ja ajattelin, että oi...
Enkö saa olla yksin edes täällä, sillä olen hyvin väsynyt.
Kukahan päihderiippuvaisista tulee tänne ja luulee, että tämä on auki.
Käännyin ja tiedättekö... uskoin, että kun näkisin Jeesuksen -
jossain vaiheessa elämääni, -
että minulla olisi sellainen Jumalan pelko ja kunnioitus, -
että vaipuisin alas hänen eteensä, enkä edes uskaltaisi katsoa häneen.
Ja minä reagoin niin oudosti, kuin olisin nähnyt ystäväni:
"Oletko se sinä". Ajattelin, että voinko minä reagoida noin.
Joten otan pölynimurin.
Ei, seison siinä ja ajattelen, että otan pölynimurin.
Sitten Jeesus tulee ja silittää kädellään poskeani ja sanoo:
"Minä olen kanssasi Britt-Mari".
Miksi reagoin näin normaalilla tavalla?
Se ei ollut mitään vapisuttavaa, kun Jumalan voima tulee.
Miten hyvä, että olet kanssani.
Otan pölynimurin ja näen, kuinka hän menee auton ohitse, -
ja sitten hän katoaa. Sen jälkeen imuroin, siivoan ja istun autoon -
ja menen tankkaamaan ja ajattelen, tätä ei ikinä voi kukaan uskoa, -
että tapasin Jeesuksen ja hän sanoi, että hän on minun kanssani.
Hän silitti poskeani. Miksi reagoin tällä tavalla, -
kuin hän olisi paras ystäväni, se ei ole normaalia.
Tietysti hän on paras ystäväni, mutta en reagoinut sen enempää.
Sitten vien auton takaisin, mistä lainasin sen ja menin kotiin.
Kerroin Peterille, mitä olin kokenut.
Hän sanoi: Näen sen sinusta, että jotain on tapahtunut.
Silloin tiesin, että hän uskoo minua.
Koko sen ajan, jonka asuimme siellä, tämä kantoi minua.
En pelännyt, en myöskään pimeää, -
koska meillä ei ollut naapureita ympärillämme. En tuntenut ketään.
Tien toisella puolella oli kirkko ja hautausmaa, ja -
sitten oli suuri pelto ja toisella puolella peltoa iso ulkorakennus, -
jossa asui nainen, johon tutustuin ja olin hänen rukousryhmässään.
Tiesin, että hän oli kotona, kun näin valot ikkunassa.
Kaikkina muina aikoina, kun ne oli pimeänä, -
tiesin, että Jeesus oli luvannut olla kanssani.
Sitten aloitin työn pienen matkan päässä olevassa päiväkodissa.
Kun vuosi oli kulunut, tämä evankeliumikeskus myytiin.
Tein kaikkeni, jotta olisimme voineet jäädä Norjaan.
Viihdyin niin hyvin. Mielestäni se oli ihana vuosi.
Emme saaneet jäädä.
Kysyimme toiselta raamattukoululta, joka siellä oli, voisimmeko -
vuokrata muutaman huoneen, kunnes löydämme oman.
Ei, kaikki suljettiin.
Kuten Joosef etsi huonetta Marialle Beetlehemissä. Ei ollut tilaa.
Kun ei ollut muuta, muutimme kotiin.
Saimme myös tällaisen häätekstin, -
kun Per-Erik Örn vihki meidät Korsholman kirkossa.
Luin sen aluksi: "Menkää kaikkeen maailmaan ja saarnatkaa -
evankeliumia kaikille luoduille".
Odotimme, että milloin, Herra avaa oven meille.
Kun tulimme Suomeen, uskoimme, että tulisi herätys.
Me vain odotimme ja oltuamme täällä monta vuotta aloimme väsyä -
mutta sitten alkoi tapahtua. Suomessa rukoillaan, -
mutta täytyy rukoilla enemmän, jotta saamme läpimurron, -
sillä maamme on muuttunut hyvin jumalattomaksi.
Jumalan pelkoa ei ole aina edes meidän kristittyjen joukossa.
Lopulta Jumala avasi oven takaisin Norjaan.
Menimme TV Visjon Norge- Gjestegårdeniin.
Siellä hyvä ystäväpariskuntamme oli kaiken ohjaajana ympäri vuoden.
Siellä oli raamattukoulu ja Peter kutsuttiin sinne opettamaan.
Kesällä, kun olimme lomalla, menimme sinne ja meillä oli -
kolmen viikon ajan yhteen menoon kokouksia.
Aloitimme aamulla kello kymmeneltä, -
sitten kahdelta iltapäivällä ja iltakokous.
Siellä tapahtui paljon ihmeitä ja tunnustekoja.
Tämän ansiosta avautui ovi Peterille mennä Bulgariaan -
raamattukoulun kanssa. Lopulta aloimme mennä sinne yksin.
Ja Naomi rf:n tilillä oli niin paljon rahaa, että meillä -
oli varaa mennä sinne ja menimme myös kesälomallani sinne.
Meillä oli kokouksia piispa Stilian Mihailovin kanssa Stara Zagorassa.
Hän oli "Gypsy" -romaniseurakuntien piispa.
Ne olivat pieniä seurakuntia, he saattoivat olla junavaunuissa.
He saattoivat olla maaseudulla vuokratussa koulussa, -
tai kotona jonkun luona, ja joskus jonkun luona ghetossa.
Heillä on myös kylmä talvella ja katon ohuissa levyissä oli reikiä.
Sitä ei voi sanoin kuvata, kuinka köyhää siellä oli.
Se täytyy kokea. Eräässä paikassa, jossa kävimme usein, -
oli vain kaksi vesiasemaa ja siellä asui 500 ihmistä.
Heillä ei ollut mitään viemäriä ja tekivät tarpeensa mihin tahansa.
He olivat hyvin köyhiä, mutta -
Jumala teki hyvin paljon ihmeitä tuossa junavaunussa.
Norjasta oli muutamia naisia, jotka maksoivat sen, että he saisivat sen.
Kävimme siellä noin neljän vuoden ajan ja Peter oli myös talvella.
Hänen Norjan kokouksista saaduilla rahoilla maksoimme itse matkamme.
Samoin Albaniaan, kun se avautui ja meillä oli siellä kokouksia.
Sitten olemme käyneet Afrikassa, Mombasassa.
Mombasa Beachilla saimme rukoilla monen kanssa pelastusrukouksen.
Jumala avasi ihmeellisellä tavalla.
Ostimme heille Raamattuja ja he alkoivat lukea niitä.
Rukoilimme heidän puolestaan ja he saivat kielilläpuhumisen lahjan.
He täyttyivät Pyhällä Hengellä, ja muistan erityisesti masai Maxin, -
joka oli kauan Jumalan voiman alla.
Hän sanoi, että tämän vien kotiini ja rukoilen perheeni puolesta, -
että hekin saavat ottaa Jeesuksen Kristuksen elämänsä herraksi.
Sitten meillä oli kokouksia toisten seurakuntien kanssa ja -
erityisesti olimme rannalla myyjien keskuudessa, -
jotka myivät esimerkiksi liinoja.
Roosa niminen myi, "Hakuna matata" -tuotteita, -
joka tarkoittaa, "ei hätää" ja muita matkamuistoja.
Olimme siellä kaksi vuotta myöhemmin ja otimme -
pienen mopediauton, jossa toinen istuu takana ja toinen ajaa.
Ajoimme sinne.
Yksi näistä myyjistä oli nimeltään Lääkäri. Sen nimen hän oli saanut, -
koska hänen äitinsä oli juossut raskaana ollessaan paljon lääkärissä.
Hän otti Jeesuksen vastaan pelastajanaan.
Hän halusi, että teemme kotikäynnin hänen luokseen.
Otimme taksin ja menimme sinne. Emme saaneet nousta pois autosta.
Kun pääsemme hänen perheensä luokse, näyttää hän koko perheensä.
Heillä on kolme omaa ja kaksi ottolasta ja saimme rukoilla -
koko perheen pelastuksen puolesta.
Jumala on avannut tällaista, jota emme olisi voineet itse kuvitella.
Jos joku olisi sanonut, silloin kun menimme naimisiin, -
että viemme evankeliumia näihin maihin, en olisi koskaan uskonut.
Aina ei kuitenkaan ole iloa ja rauhaa, kun lähtee näille matkoille.
Eikä se aina ole helppoa. Olen sairastanut paljon ja -
ollut hotellihuoneissa, kun Peter on mennyt yksin pitämään kokouksia.
Jumala on edelleen kanssamme ja Hänen valtakuntansa menestyy.
Ryöstämme helvetiltä ja asutamme taivaan. Jeesus pelastaa tänään, -
ja haluaa sinunkin pelastuvan, joka katsot tätä ohjelmaa.
Mikään ei ole mahdotonta Jeesukselle. Hän pelastaa, -
Hän on tie, totuus ja elämä. Hän rakastaa kaikkia ihmisiä.
Meidän on valittava itse, -
haluammeko Jeesuksen olevan Herramme ja Vapahtajamme.
Haluatko hänen vievän sinut taivaaseen, kun saat kutsun kotiin, -
vai menetkö jonnekin muualle.
Jumala siunatkoon sinua, joka kuuntelit tätä ohjelmaa.
Herra olkoon kanssasi.
Kiitos, että kuuntelit, ja tuet tätä ohjelmaa.
Kiitos tästä päivästä!
Suomennos: Anneli Olin