Usun, et horisondil on tume tõusuvesi
Kogudust tabab peagi vaenulikkuse ja tagakiusu laine.
Meid on kohandatud tagakiusu mitte ootama.
Kuna tean, kui ohtlik ja raske tagakius võib olla,
on mul USA suhtes äärmiselt pakilised tundmused.
Keskendun südame ettevalmistamisele
lõpuni ustav olemiseks.
VALMIS PÜSIMA
Lõpetasin seitse saadet sarjas "Valmis püsima", Norine.
Enne lindistamist rääkisime nendest teemadest palju,
kui ettevalmistusi tegime.
Mainisin sind mitu korda
ja nüüd on meil võimalus rääkida asjadest, mis saateist välja jäid
ja kuulda ka sinu vaatevinklit.
Tahtsid rääkida Vana ja Uue Testamendi vahest
ja mida inimesed ootasid Vana Testamendi ajal.
Ehk tahad seda veidi selgitada.
Üks, mida Vanas Testamendis näen, on et Jumal ütles Iisraelile:
"Kui kuuletute mulle, saate käegakatsutavaid õnnistusi."
See on lepinguline suhe: "Kui kuuletute mulle,
pole teil teiste rahvaste haigusi, kaitsen teid ja varustan teid."
Kuuletumine. Käegakatsutavad õnnistused.
Uues Testamendis tervendas Jeesus kõik, kes Tema juurde tulid, ja ütles:
"Ärge muretsege varustuse pärast. Vaadake lilli väljal jms.
Jumal hoolitseb te eest." Ta ei luba aga kaitset.
Vähemalt mitte füüsilist kaitset. Ta ütleb: "Kui kuuletute mulle,
kiusatakse teid taga." Siin näib olevat kontrast.
Vanas Testamendis viis kuulekus konkreetsete õnnistusteni,
Uues Testamendis aga tagakiusamiseni.
Näib, et toimub mingi muutus.
Arvan, et kui kogeme tagakiusuperioodi,
siis Jumal peatab mõned oma tõotused.
Sellel on põhjused. Ta tahab ühtteist saavutada.
Üks neist on see, et kui oleme valmis Tema pärast kannatama,
paneb see meid väljanäitusele
ja see räägib Tema suurest väärtusest,
kui Tema pärast ollakse valmis kannatama.
Mis need põhjused ka poleks, näib, et Jumal peatab mõned õnnistused
vähemalt ajutiselt, kui tagakiusu kogeme,
nii et meil võib puududa varustus,
kaitse, tervenemine,
või mitmed asjad, kuhu võime tavaliselt sisse pressida.
Võib juhtuda, et me ei saa neid ajutiselt.
Minu meelest näib, et pole mingeid garantiisid.
Näiteks võivad inimesed öelda: "Jumal toob su välja,"
ja nad palvetavad mu eest. Ja kuigi minu eest palvetas miljoneid,
lootsin väga, et see viib mu vabastamiseni,
kuid garantiisid pole.
Arvaksin, et Lääne inimesed eeldasid, et pääsed välja,
kuna see oli meie ootus ja me pole kogenud tagakiusu.
"Loomulikult Jumal päästab!"
Oletan, et valitseb selline hoiak. Aga riikides, kus on tagakiusu,
ei pruugi selliseid ootusi olla.
Oleme veidi kaugemal sellest, mida Uus Testament tegelikult ütleb.
Ütlen seda enda kohta, ja ehk minuga nõustutakse,
et mulle meeldib olla jaanalind ja pea liiva alla peita.
Ma ei taha kuulda neid salme, seda sõnumit ega teada selle kohta,
sest see on hirmutav.
Ma ei taha sellest kuulda, kui see just mu nina ees pole.
See on üks sarja põhjuseid. Tunneme, et see on käes.
Peame sellega tegelema. Kuid see pole teema, millest meeldib rääkida.
Mainisin, et minu eest palvetasid miljonid kogu maailmas.
Enneolematu palveliikumine keskendus ühele inimesele.
Ja vahel inimesed ütlevad: Andrew, sa oled lihtsalt vastatud palve näide.
Ja ütlen: Jah, see on tõsi. Minu puhul vastas Jumal paljude palvetele.
Ta plaanis äratada seda minu vabanemiseni viinud palveliikumist.
Kuid paljud ei saa sellist vastust.
Pole garantiisid, et lihtsalt meie palvete pärast,
või kuna ootame ja loodame, siis vabaneme tagakiusust.
Üks põhjus, miks me vahel ei mõtle tagakiusule,
ja mainisid seda, on seetõttu, et me pole seda tegelikult kogenud.
Kuid mängus on ka ameeriklaste 'jah-suudan'-hoiak.
Oleme nagu eesliini inimesed.
Ja see on paljuski väga hea. Saavutame palju asju,
kuid see võib anda meile ka liialdatud enesekindluse:
Saame hakkama! Suudame seda!
Ja olen kuulnud vahel tagakiusu kohta sellist suhtumist:
"Las tuleb. See tuleb meile kasuks. Vaadake Hiinat!
Vaadake Hiina koguduse kasvu. Meil tuleb sama."
Tagakius kasvatab kogudust, välja arvatud siis, kui see ei tee seda.
Ja iga massiivse, plahvatusliku kasvu puhul Hiinas,
kui kogudust taga kiusati, võin näidata teisi tagakiusatud kohti,
kus see on koguduse täielikult vaigistanud.
Me ei tohiks seda kergelt võtta ja liigselt enesekindlad olla.
"Las teevad mis tahavad. Muutume üha tugevamaks."
On tõsi, et need, kes kannatavad ja püsima jäävad, saavad tugevamaks.
Jumal kasutab seda koguduse puhastamiseks.
Kuid see võib arvatust raskem olla ja peame seda tõsiselt võtma.
Jah. Tean, et olen teadlik, et me ei tea, mida teeme,
enne kui olukord käes. Me ei tea seda.
Keegi ei tea, kuidas ta reageerib.
Mõningad surveavaldused on mõnedele raskemad kui teistele.
Nagu Peetrus ja teised jüngrid olid veendunud,
et seisavad Jeesuse kõrval, ja ei läinud kaua, kui läks teisiti.
Võiksime paluda Jumalal
asendada see enesekindlus usaldusega Tema suhtes.
Et oleksime, täpselt nagu ütlesid, teadlikud oma haprusest, nõrkusest
ja vaataksime Temale. Siis oleme paremas positsioonis, loodetavasti.
Jah. Võiksime rääkida veidi järjekorras neist sessioonidest,
et meelde tuletada. Võiksime rääkida teisest teemast, mis oli hirm.
Kuidas hirmule vastu seista? Seal oli mitmeid punkte.
Üks oli taevale suunatud fookus.
Sel viimasel aastal on Issand suunanud mind
läbi mõnede raamatute ja muude asjade taevale vaatama
rohkem kui iial varem.
Olen kohas, kus ma varem eriti ei mõelnud taevale.
Aga kui oled raskes olukorras, vaatad ettepoole lõpu suunas
ja ootad, et meil usklikena on ees midagi muud.
Selle kohta õppimine on pannud mind sellele mõtlema.
Ütlesid midagi väga huvitavat.
Arvasin, et selgitasid seda teises saates väga hästi.
Peaksime kiinduma taevasse.
Oleme siin maailmas ja seotud maiste asjadega.
Kuid olgem seotud taevaga nii palju kui võimalik.
Ja panustagem samal ajal aega ja jõupingutusi sellele,
mida teeme igavikus, mis meid aitab. Su emal on see olemas.
Jah. Arvan, et ütlesid seda hästi. Ja mainisid ema.
Ta on väga kuningriigimeelne inimene. Paar lugu temalt.
Esimesena mäletan üht, mida mainisin ka sarjas,
et nutsin tema ees ja ütlesin, et see on nii raske.
Ta ütles: "Andrew, muidugi on see raske. See on kannatus.
Kui see oleks kerge, ei nimetataks seda kannaamiseks."
Nii et ta rääkis mulle ausat tõde.
Kuid pidin seda tõde kuulma ja see aitas vormida mu vaateid.
Toon näite taevase, igavikulise perspektiivi kohta
ja mis on kuningriigi mentaliteet. Rääkisid mulle seda lugu.
Mina rääkisin, jah. Ma ei tea, kui kiiresti ma seda sulle rääkisin,
aga üsna varakult sinu vangistamise alguses,
tõusis ta USAs ühel palvekoosolekul püsti ja ütles: Lõpetage.
Nad palvetasid mu vabastamise eest. - Jah. Ta ütles: "Lõpetage kõik.
Arvan, et palvetame vale asja pärast.
Peaksime palvetama mitte Andrew vabanemise pärast,
vaid et ta ei vabaneks enne, kui Jumal on saavutanud selle olukorra läbi kõik,
mida Ta tahab". Seejärel loetles ta kolm asja.
Ja kui ma neid kuulsin, mõtlesin:
"Ema, siis läheb Jeesuse tagasitulekuni.
Seda ei juhtu enne." Kuid tema oli selleks valmis,
sest ta nägi sinu vangistust osana Jumala tegevusest.
Ja ta nägi tervikpilti. Ta tahtis, et Jumal ei lühendaks oma tegevust,
vaid saavutaks kõik oma eesmärgid ja saaks selle eest kogu au.
Asi polnud selles, et ta poleks hoolinud.
Muidugi ta hoolis. Ta armastas mind.
Tal oli valus, kuid ta nägi ka seda,
mida ma siin kogeksin, raskusi,
ja et see kõik oleks seda väärt. Ja neid oli võimatu võrrelda.
Ema räägib alati pikemas perspektiivis.
Igavikustamisest. Igaviku silmadest.
See on tema leiutatud termin vist. Ma pole kindel.
Ta vaatab mu kannatamist teise nurga alt.
Ta küsib: kuidas saab Jumal lubada sellel juhtuda. Näiteks,
kui mõnedel lüüakse pea maha või mõningaid piinatakse usu pärast.
Kuidas saab Jumal seda lubada? Tema sõnul seetõttu,
et Jumal vaatab asju pikemas perspektiivis.
Ta näeb, mida Ta selle kaudu saavutab,
ning vaatab igaviku perspektiivist ja igavesti,
võrrelduna selle väga piiratud ajaga, mil me siin kannatame.
Aga au, mida see toob, ja asjad, mida see saavutab--
Lõpeta oma mõte.
See on seotud ühe teise asjaga.
Muidugi oli ta tujust ära, sellepärast, et sa kannatasid.
Aga tookord, kui kuulsin teda telefonis murdumas, rääkisin talle,
et oled madalpunktis ja sul on enesetapumõtted.
Ma polnud siis täiesti kindel, mida sa teed või ei tee.
Ta puhkes teisel pool telefoni nutma.
Võid selgitada, miks. Sest ta on su ema ja tunned tema mõtlemist.
Muidugi oleks ta kurb olnud, kui oleksin end tapnud.
Aga mõte, et valiksin lühema tee
ja korraldaksin lühiühenduse Jumala plaanis,
ja et see vähendaks Jumala au - see ajas ta meeleheitele.
Rohkem kui minu surmast, mõtles ta:
Oo ei, kui Andrew seda teeb, lõpetab ta kaotusega
ega vii täide seda, mida Jumal tahtis saavutada.
Ja tema meelest oleks see kõige hullem asi olnud.
Ja mis mõju oleks sel neile, kes palvetasid ja võitlesid selle eest?
Tema silme ees on pidevalt tervikpilt.
Väga ebaharilik naine.
Nii et, jah, kui ta osa sellest ajast, kahel korral, minu juures,
siis tema kohalolu oli meenutus sellest õigest perspektiivist.
Tal on väga ebaharilik lähenemine. Igavikustamine.
Hirmu teemal. Rääkisime hirmust. Olen väga kartlik inimene.
Mõistan hirmu väga hästi.
Pean sinu kohta midagi ütlema. Nagu ütlesid, on sul kartusi.
Kuid mäletan, et kui töötasime Süüria pagulastega
ja meie tiim töötas Süüria-Türgi piiril, käis seal pidev sõdimine.
Seal oli rohkesti ISIS-lasi ja see hõlmas mõningast riski.
Ja iga kord kui sinna läksime, oli sul hirm.
Kartsid, mis võib juhtuda. Aga läksid ikka.
See puudutab väga mu südant, sest teadsin, et sa kartsid.
Kuid nägin, et tegid seda sõnakuulelikkusest. Uskusid,
et Jumal tahab, et oleksid seal, nii et läksid hirmule vaatamata.
Üks mu sõber ütleb, et valmistume ette selleks,
et surve saabudes mitte karta."
Arvan, et ma ei suuda selle standardi järgi elada.
Ütlen, et valmistume eelnevalt ette,
et me surve alla sattudes ja kartes ei põgeneks.
Seega ootan hirmu. Mul on olnud palju hirme.
Nii et vaatan sind eeskujuna tõelisest vaprusest,
sest olid vaatamata kartusele siiski kuulekas.
Minu jaoks on julgus jätkata kuulekuses, olla ustav,
pressida edasi, isegi kui kardad.
Jah, siin on palju - Tean, et sa ei pea end vapraks,
kuid mina näen seda vaprusena.
Olen kuninga tütar. Olen lõvi tütar.
Mul on kaelakee, mida hüütakse Lõvisüdameks.
Kandsin seda sinu vangistuse algpäevil tihti.
Ma ei tea, kas mäletad, kui sind vaatamas käisin.
Hiljem polnud mingeid ehteid. Kuid tol hetkel meenutas see,
et olen lõvi tütar ja Jumal tahab anda mulle lõvi südame.
Mina, kui väga kartlik inimene, pean meeles pidama,
isegi kui tahame rääkida tagakiusust,
seda salmi, mis ütleb, et Jumal pole andnud meile hirmu vaimu,
vaid armastuse, väe ja mõistliku meele vaimu.
Ja mõistlik meel on mulle väga tähtis. See tähendab,
et ma ei lase endal mõelda kõige hullemaid stsenaariumeid.
See pole tervislik. - Jah. Tean, et mul on raske tasakaalu leida,
sest tahaksin pigem jaanalind olla. - Kui räägin, et peame valmistuma,
mõtlema, olema teadlikud ja tegema plaane tagakiusamiseks,
siis ma ei mõtle, et nad peaksid marineerima
kõigis neis kohutavais stsenaariumides
või kõige hullemates asjades, mida nad võivad kujutleda.
Asi pole selles. See ei aita.
See põhjustab meis hoopis hirmu ja õudust. Asi on pigem mentaliteedis.
"Tean, et raskused tulevad, nii et pean jalad maas hoidma,
ja juurduma sügavale oma suhtes Jumalaga
ning omama õiget perspektiivi ja tegema otsuse ette,
et pressin edasi ja jään Talle ustavaks.
Asi pole selles, et mõtleksid pidevalt negatiivsetele asjadele.
See tähendab olla asjadest teadlik ja keskenduda Jumalale.
Jah. Arvan, et see on üks põhjus, miks mulle meeldis,
et sari lõppes positiivsete asjadega, mis sellest lähtuvad,
positiivses võtmes. Oli keeruline rääkida neist rasketest teemadest
ning mitte võtta inimestelt julgust ja jätta neid muserdatud meeleollu
vaid anda lootust. Nii et püüdsid öelda,
et säilitage see taevane perspektiiv - vaadata millelegi, mis meid ees ootab.
Keset seda kohutavat aega vanglas,
ei näinud ma kõike, mida Jumal tegi.
Hiljem tagasi vaadates näen,
et mul oli väga raske oma emotsioonidest üle saada.
See on surve all väga keeruline.
Siis püüame kuidagi püsima jääda ja sellest läbi suruda.
Hiljem kui tagasi vaatame, võime näha paljutki sellest,
mida Jumal meie südameis teeb. Mõningad inimesed, kui realistlik olla,
ei näe seda enne, kui nad taevasse jõuavad.
Meil oli privileeg näha selles elus osa sellest, mida Jumal saavutas.
Mõned inimesed ei pruugi seda üle elada
või näha kogu seda rohket vilja, enne kui igavikku jõuavad.
Kuid pikem perspektiiv ongi kõige tähtsam.
Neid asju on raske kogeda.
Küsisid, kumb on tugevam, kas inimese- või jumalakartus.
Kui oled mingis olukorras, tahad lihtsalt alla anda,
tahad sellest välja pääseda.
Aga kui kardad Jumalat ja kui see on sinus piisavalt sügav,
nii et mõistad, et ei julge sellest mitte läbi minna,
siis sellise jumalakartuse omamine on väga võimas.
Ütlesid, et palvetasid selle pärast. - Püüdsin meeles pidada ja paluda.
Püüan seda praegugi teha.
Keegi küsis, mille järgi ära tunda, et inimestel pole jumalakartust.
Ütleksin, et nende elu järgi. Kui vabalt valivad nad oma tee?
Kui mugavalt nad end tunnevad patustades?
Arvan, et need on jumalakartuse märgid.
Keegi, kes on teadlikum asjadest ja tahab Jumalale meelepärane olla.
See näitab jumalakartust meie eludes.
Võin rääkida, kuidas mina seda praegu oma elus näen.
Ütlen veel, et enne vangistust oli mul jumalakartust teatud määral.
Kuid vanglas olles pressisin sellesse tõsisemalt,
sest ma väga vajasin seda.
Kuid praegu näen seda oma elus pühendumusena kuuletumisele.
Olen niivõrd häälestunud kuuletumisele.
Ja mõtlen sellele ka missiooni terminites.
Olen pühendunud oma ülesannete täitmisele.
Nii et ütlen: Jumal, mis on minu ülesanne?
Tahan olla kuulekas. Tahan hästi lõpetada.
See on üks märkidest. Kas oled--
Jumalakartus ei vabasta sind täielikult inimesekartusest.
Need mõlemad on meie sees. Aga kui meil on õige jumalakartus,
õige perspektiiv, aitab see meil teha õigeid otsuseid,
inimesekartusest hoolimata.
Jah. Sarja kolmas osa rääkis Jumala peale solvumisest.
Tegeleme sellega ilmselt kõik,
kui Jumal pole meie jaoks vahel kohale ilmunud, kui seda vajasime.
Vajasime Teda väga. Me ei kahtle, et Tal on vägi.
Teame, et Ta on suur, et Ta võib teha kõike.
Arvan, et paljud meist ei kahtle selles,
aga kui Ta otsustab mitte sekkuda olukorras, kus seda väga vajame,
kui on tegu millegi meile väga kalliga;
kui see on isiklik, meie perekonnas, kui see puudutab meie lapsi vms?
Kogu ideest, et Jumal teeb midagi valesti,
peaksime lahti laskma, andestama --
Äkki selgitaksid seda. Suudad ilmselt paremini kui mina.
Kui töötasime inimestega Türgis, näiteks,
ja püüdsime tuua tervenemist südameisse ja suhtesse Jumalaga,
siis osa sellest hõlmab teistele andestamist.
Kuid jõuame punkti, kus ütleme, andesta Jumalale
ja Jumal pole iial midagi valesti teinud.
Meil pole Talle midagi andestada.
Asi on pigem selles, kuidas meie olukorda näeme,
kui ütleme: Lasen sellest lahti. Ma ei nõua rohkem midagi.
Kui kellegi vastu on pattu tehtud, siis juhtub järgmine asi.
Keegi on mulle midagi teinud ja mul on nende suhtes nõudmised.
Nõuan oma õigusi. Sa eksisid minu suhtes
ja mul on õigus pahaks panna, kibestuda.
Ütleme, et loobume oma nõudmistest ja kõigist tingimustest.
See on väga raske. Vahel on keegi öelnud näiteks,
et mul oli selline lukuga karp, kuhu panin kõik oma solvumised
ja panin need luku taha. Seda pole kerge visualiseerida.
Inimesed ei reageeri selle peale, et seda tegin.
Arvan, et see samm aitab, kuid on väga raske lahti lasta
mõningaist solvangutest, mõningaist puhkudest,
kus tundsime end haavatuna, kus Jumal meid alt vedas,
kui tunneme pettumust.
Nagu Ta oleks meile pettumuse valmistanud.
Sellest on raske lahti lasta--
Sest meile on omane vastuseid tahta.
Sest see mõjutab meie suhet.
Kui Ta ei räägi mulle, kuidas maailm algas ja kuidas Ta kõike juhib,
ei häiri see mind eriti. Aga kui see puudutab mind,
kui mõni mu lastest on haiget saanud, mõjutab see mu suhet Temaga,
sest pean jõudma kohta, kus ütlen: "Jumal, sa armastad mind,
isegi kui ma ei näe seda.
Ja Su armastus ei pruugi välja näha selline, nagu ootasin.
Aga Sa siiski armastad mind. Ma ei saa aru, kuidas
ja kui vaatan su armastusele, ei saa ma armastusest täielikult aru.
Näen asju väga piiratult ja see,
kuidas Jumal oma armastust väljendab võib erineda sellest,
kuidas mina selle väljendamist ootan."
Kuid see armastus on täiesti hea. See on täiuslik armastus.
Ma lihtsalt ei näe seda täielikult. Ja vanglast sain kaasa arusaama,
et pidin jõudma kohta, kus ütlen: Jah, Jumal armastab mind.
Kinnitan, et Jumal on armastus.
Kuid et tõeliselt rõhutada,
kuhu Jumal mind tõi ja mida mu südames teha tahtis,
siis see oli koht, kus ütlen: "Armastan sind kõigest olenemata.
Ma ei pruugi mõista su armastust. Ma ei mõista su ustavust.
Ma ei näe Su armu töötamas nii nagu ootan.
See ei oma tähtsust. Armastan Sind."
Just seda Jumal tahabki meie südameist esile tuua,
kus oleme lihtsalt Talle pühendunud. On lihtne pühendumus.
Rõhutan seda: lihtne pühendumus. Seda Jumal minult tahtiski.
Kui oma vangistuse kokku võtaksin,
siis Jumal tahtis minult lihtsat pühendumust.
Seda on raske teha, kui on kõik need küsimused asjade suhtes,
mis on meile väga tähtsad. Ja vahel on see aja küsimus.
Nagu näeksime pildist sellist killukest.
Ja püüame olukorda mõista, kui meil on vaid nii väike pilt,
samas kui olukord on väga suur, ja osa sellest kuuleme alles taevas.
Kuid selles elus, vahel kui oleme Jumalas pettunud,
või meil on raske neist küsimustest lahti lasta, siis peame ütlema:
Aga milline on alternatiiv? Nagu rääkisime täna siia sõites -
Peetrus ütles: Kuhu mujale on meil minna?
Jeesus solvas just osa oma jüngreist: Sööge mu liha ja jooge mu verd.
Nad jätsid Ta maha ja Ta ei läinud neile järgi,
vaid pöördus oma lähimate jüngrite poole ja küsis:
Kas tahate ka lahkuda?
Nii et meile ei pruugi meeldida, mis meil on, aga mis meil teha on?
Siis ütles Peetrus: Kuhu meil minna on?
Mõneti oleme meiegi vahel samas kohas ja ütleme:
kuhu mujale meil on minna? Pole kedagi teist. Tulen Sinu juurde.
Siis ütles Peetrus: "Sest Sinul on elu sõnad.
Teame, et Tal on armastus, elu ja kõik, mida vajame.
Ja me ei pruugi mõista, kuid võtame Ta siiski omaks.
Õige. Jah. rasked asjad. Vahel pole vastuseid. See on raske.
Anname oma parima ja-- - Arvan, et Jumalale meeldib see,
kui Tema poole pressime ja Ta omaks võtame,
kui meil pole vastuseid. - Jah. - See on Talle tähtis.
See usaldus ja usk, kui me tõesti ei näe,
kui kõik näib sellele vastu rääkivat.
Jah, kahtlemata. Tead, et mu kireks on,
ja räägin seda ka enda kohta ja endale,
kui tähtis on jätkuvalt Jumalaga regulaarselt aega veeta.
Sööme iga päev. Peame seda iga päev tegema.
Ja ma ei taha jätta muljet, et olen selles täiuslik.
Tean, kui raske see on.
On nii palju asju, mis nõuavad meie tähelepanu.
Keegi ütles aastate eest, et see on nagu vaimu täitmine materjaliga.
Ja õigel ajal toob Püha Vaim selle välja.
On tähtis jätkata seda sissevoolu.
Kui lähedal saame olla, kui me ei veeda Jumalaga aega?
Seda tahtsingi sellele osale lisada.
Ja lisaksin selle, mida rääkisid mulle. Olin vanglas, kui seda kuulsin.
Rääkisid mulle, kuidas käisid Jumalaga;
kuidas hommikul üles tõusid. Selgita seda.
Sest sul toimus midagi, mis seda muutis.
Jah. Olin veetnud aega Jumalaga muidugi aastaid.
Kuid sellises olukorras mõistad oma vajadust. See on arm.
See on alati olemas, kuid vahel me ei mõista seda.
Teadsin, et olen üle pea vees.
Pidin tegelema pretsedenditute asjadega.
Ma ei teadnud, kellega rääkida, mis strateegiaid kasutada vms.
Teadsin absoluutselt, et pean sellest läbi minema koos Jumalaga.
Oleksin sinule toetunud, kuid sind polnud.
Me ei saanud asju arutada ega rääkida vabalt.
Nii et isegi enne, kui voodist välja tulin,
ja esimestel päevadel olin nii väsinud, et tõstsin lihtsalt käe üles,
ja Jumal teadis, mida tahan öelda. "Jumal, ma võtan Sinu käe."
Ütlesin: Jumal, vajan, et elaksid selle päeva koos minuga.
Andsin iga selle päeva osa üle Temale,
enne kui voodist üleski tõusin.
Hiljem lisandus päeva jooksul teisigi aegu, kuid ütlesin lihtsalt:
Jumal, vajan et oleksid minuga.
Aja möödudes täheldasin muutust, kus ütlesin: "OK, käime käsi-käes.
Aga ära lihtsalt tule minuga, Issand, vaid juhata Sina kogu päev teed
ja mina olen sinuga." Ja hakkasin nägema ja tundma,
ning mitmel puhul nägin, kuidas Ta muutis kogu päeva kurssi.
Üks asi, millest ma väga kergelt lahti ei lase, on mu aeg.
Tahan ise otsustada, mida teen.
Aga öelda: Hea küll. Sina juhid tänast päeva, kui tahad, et see nii oleks.
Tihti nägin, et asjad läksid palju paremini.
Toimus konkreetne muutus. Varem ütlesin: Tule minuga.
Oleme koos. See on hea positsioon.
Kuid hakkasin ütlema: Juhi Sina teed ja mina järgin Sind.
Nii et toimus muutus.
On üks pilt sinust, mida tahaksin väga jagada.
Hoidsin seda vanglaaastail meeles. See oli eriline ja puudutas mu südant.
Ja see on seotud igaviku ja kuningriigi perspektiiviga.
Tulid mind vaatama hirmutavasse, kõrge järelevalvega vanglasse.
Seal on kõrged müürid, okastraat, automaatidega valvurid.
Isegi sissepääsemiseks tuleb läbida mitu turvakontrolli.
See on väga karm. Su silmaiiriseid kontrollitakse kaks korda.
Nii et see on hirmutav. Ja see on ka häbistav,
sest tuled külla, nagu kõik teavad, terroripreestrile. Mulle.
Nad süüdistasid mind spionaažis ja terrorismis.
Nii et see oli ka häbistav. Väga hirmuäratav,
aga see kuidas hakkasid käima, tulema õige meelelaadiga.
ja kui ütlesid enne saabumist: Olen kuninga tütar ja olen siin,
et kohtuda kuninga pojaga. Sisenesid püstipäi vanglasse.
Armastan seda pilti.
On raske elada kuningriigi järgi, kui veel siin oleme,
elada teistsuguste põhimõtete järgi, elada täiesti teisiti.
Viies saade - naudingute tagaajamine.
Rääkisid sellest ja see tekitab küsimuse,
kas Jumal tahab, et oleksime õnnelikud. Muidugi.
Aga Ta tahab meile tõelist õnnelikkust.
Selle juurde viib see, kui järgime Jeesust kõiges,
millest Ta kutsub meid läbi minema, mis iganes Tal meie jaoks on
ja mis tee Tal meile on, siis oleme lõpuks kõige õnnelikumad inimesed.
On ajutist õnnelikkust, või asju, millele ütleme ei.
Õnnelikke asju on. Asi pole sünguses.
Kristlastest saavad lõpuks kõige õnnelikumad inimesed.
Kuid taas - meile ei meeldi võtta seda pikema perspektiivi vaadet,
mis Jumalal on.
Kui meid hoiti need esimesed nädalad koos,
siis mäletan, et ei hoolinud igavesest autasust.
Kui välja tulin, ütlesin inimestele avameelselt,
et see peaks motiveerima.
Kuid tol hetkel ei hooli sa igavesest autasust.
Tahad vaid silmapilkset kergendust oma olukorrast.
Arvan, et see on normaalne. Sind hoiti seal palju kauem,
ja see ilmselt sai mingi aja jooksul osaks sinust.
See kasvas aja jooksul.
See oli distsipliin ja vastupidavus mõningais neist distsipliinides,
mis minus midagi vormisid.
Rääkisin sellest vastupidavuse osas. Tahan rõhutada siinkohal,
et õppisin vastu pidama vastupidavust praktiseerides.
Iga kord, kui murdusin, pidin uuesti püsti tõusma
ja see ehitas vastupidavust juurde.
Siis murdusin taas, ja tõusin jälle püsti.
Nii et läbisin ühe protsessi. See polnud meeldiv.
Tahan rõhutada, et ma pole ülimalt distsiplineeritud inimene.
Ma pole energiline inimene. Nii et olin sunnitud seda tegema,
sest kui ma seda ei teinud, poleks ma lõpuni vastu pidanud.
Oli aegu, kus lained käisid üle pea, kus mind haaras hirm,
ja pidin hambad ristis kinni hoidma ja läbi suruma.
Ja tihtipeale ma ei arvanud, et seda teha suudan.
Mu vastupidavust toetas Jumal, kes aitas mul seda teha.
Ma lihtsalt ei kogenud seda. Tagasi vaadates näen,
et kui mul poleks olnud armu, ma poleks seda suutnud.
Üks näide sellest oli kohtus. - Ma just mõtlesin sellele.
Vaadates kohtusaali tagaservast, nägin seda teisiti.
Olin siis kohtu all. - Su esimene kohtuistung
ja me ei teadnud, mida oodata. See oli suur saal.
Meie olime tagaservas ja sina olid ees, üksildasena,
valvureist ümbritsetuna, kõrgeim turvakontroll jne.
Palju oli tühja ruumi. Nagu korvpalliväljak.
Olin üksi kolme kohtuniku ees. Prokurör istus nendega.
Mu advokaat oli 10 meetri kaugusel, ja vahepeal oli suur tühi ala,
ja sina istusid tagaotsas. - Olime saali tagumises osas,
nii et kõik, kes olid sinu poolt, olid kaugel eemal.
Olid täiesti üksi. Kuid see vaatepilt--
Mul oli kohutav tunne, kui sind nägin.
Ma ei saanud sinuga rääkida, sind julgustada ega midagi.
Siis kõlasid need kohutavad tunnistused, valed ja muud asjad.
Oli tunne, et kõik muutus raskemaks ja raskemaks.
Siis tõusid sina püsti, et rääkida. Ja sinu peal oli arm. Nägin seda.
Rääkisid väga selgelt. Ütlesid, et olid väsinud, sa polnud söönud,
polnud rohtu saanud, tohutu stress kõige toimuva pärast.
Ometi tõusid püsti ja rääkisid selgelt. Rääkisid tõtt.
See oli nagu värske õhk ruumis. Nägin Jumala armu sinu peal
iga kord, kui tõusid ja rääkisid, või küsimustele vastasid.
Isegi mõned vastused olid väga teravad.
Selle andis Püha Vaim.
Ütlesid, et istusid ja vajusid kokku, ja tundsid end kurnatuna.
Tundsin, et varisen kokku ja lagunen koost.
Aga niipea kui oli sinu kord rääkida, nägin armu tulemust.
Nii et see oli arm, mida sina ei tundnud.
Kuid mulle oli see niivõrd selge. - Nii et selle loo sõnum on,
et arm võib olemas olla, aga see ei näe välja nagu ootasime.
Ja peame edasi pressima.
Peame õppima vastu pidama ja see võib olla väga raske.
See pole eriti julgustav, aga tahan olla realistlik
ja julgustada inimesi läbi pressima. Sest seda võib ehitada.
Võid ehitada vastupidavust.
Jah. Esimesel aastal oli see raskem.
Sind tabas pettumus pettumuse järel ja jõudsid madalpunkti,
Seejärel toimus veidi ülesehitamist, pöördepunkt, ülesehitamine,
lukuga kast, ja teised sellised asjad. Mäletan, et ütlesid:
"Oleksid mu üle uhke, sest ma püüan, ma üritan, pressin edasi."
Nägin seda ja nägin seda kirjades taas ja taas.
Rääkisid mulle asjadest mida palvetasid.
"Tahan olla hea poeg. Olen nõus, et mind pannakse nõustuma.
Need kõik on suured asjad, võidud.
Vahel vaatame - Rääkisid ustav olemisest
ja väikestest asjadest,
aga jah, on suur võit--
Kuid Jumal näeb iga korda,
kui teeme otsuse Tema tahte, südame ja kuningriigi järgi.
Ta paneb tähele iga väikest asja, mida Tema heaks teeme.
Miski sellest ei jää tasumata, mis on väga julgustav.
Üks asi, mida tegid, siis tean,
et alguses sattusid madalseisu ja kahtlesid isegi Jumala olemasolus.
Ütlesid, et sul olid mõned avaldused ja kuulutasid iga päev teatud asju.
Tundus, et nende tõdede kuulutamine
oli vajalik vaimseks ellujäämiseks.
Kas tahad midagi selle kohta rääkida. - Mul oli tõesti küsimusi.
Ja otsustasin, et pean kuulutama tõde,
isegi kui ma ei tundnud seda emotsionaalselt.
Isegi kui mul oli kahtlusi, kuulutasin ikkagi tõde.
Ja pidin seda tegema, et vaimselt ellu jääda.
Esimene tõde, mida kuulutasin-- Tegin nimekirja põhitõdedest.
Kordasin neid distsiplineeritult mitu korda päevas.
Esimene oli: "Jumal, usun, et oled olemas ja osaled mu elus."
Ja Heebrealaste kirjast Jumalale meelepärane olemise kohta.
Esimene oli lihtsalt uskuda, et Ta on olemas.
Usu, et Ta on olemas ja et Ta annab tasu.
Pole raske olla Jumalale meelepärane,
kui usume, et Ta on olemas ja annab tasu neile, kes Teda otsivad.
Ta on sellega rahul. Kuid ütlesin seda isegi siis,
kui mul oli kahtlusi, ja lihtsalt kuulutasin tõde.
See muutus mulle niivõrd tähtsaks.
See on kuuendas sarja osas
teemal "Kui tähtis on rääkida seda, mida Jumal ütleb."
Nii et ma ei näinud Jumala armastust ilmnemas viisil,
mida oleksin suutnud mõista.
Ma ei näinud Tema ustavust ootuste kohaselt, mis mul Tema suhtes olid.
Kahtlesin, kas Ta rääkis tõtt, ja Tema headuses.
"Ma ei näe su headust."
Nii et jõudsin kohta, kus kirjutasin vangistuses ühe laulu.
Ja üks salme: "Ustav Jeesus, kes mind armastab. Alati hea ja ustav.
Tegid mind enda omaks ja väärid kõike, mis olen ja oman."
Otsustasin selles laulus, et isegi kui ma ei mõista Jumala armastust,
tõde, ustavust, headust.
Ma ei seda laulus, kuna oleksin neid äkitselt mõistnud.
"Oo, nüüd mõistan. Oledki hea, ustav, tõeline, armastav."
Sa ei tundnud seda. Ma ei tundnud. Lihtsalt ütlesin, et see on tõde.
Piibel ütleb, et see on tõsi. Jumal ütleb seda enda kohta;
et Ta on selline.
Nii et, kas ma näen, tunnen seda oma olukordades või mitte,
ma kuulutan seda. Nii et laulsin päev päeva järel:
"Ustav Jeesus, kes mind armastab, alati hea ja tõeline.
Tegid mind enda omaks. Kuulun sulle."
Ja ütlesin seda iga päev, mitte et oleksin seda tundnud,
vaid seetõttu, et see on tõsi.
Rääkisin selles osas tõe rääkimisest ja rakendasin seda oma elus.
Tegin seda rasketes oludes ja see tõi suure muutuse.
Sest siis ma nõustusin Jumalaga.
Suur osa Saatana tööst on varjutada meie vaateid Jumala kohta;
panna meid mõtlema Temast ebaõigelt, valesti.
Ta põhimõtteliselt laimab Jumala loomust ja loobib seda poriga.
Kui nõustusin Jumalaga, mõistmata Tema armastust, ustavust,
headust, tõde kõiges, mida kogesin,
hakkas see minus kuidagi juurduma.
Ja ma ei kahelnud enam Jumala loomuses.
Varsti ei pidanud ma end enam sundima.
Mainisin, et alguses ei suutnud ma laulda: "Suur on su ustavus."
Sõnad jäid kurku kinni ja ma ei saanud laulda,
kuna hakkasin nutma ega suutnud, sest "ma ei näe su ustavust, Jumal."
Aga jõudsin kohta, kus suutsin.
Kuna rääkisin Jumala kohta seda, mida Ta ise rääkis enda kohta
ja rääkisin seda niivõrd palju. Kahekordistasin oma jõupingutusi.
Sundisin end seda tegema ja see muutis mu südame.
Seejärel suutsin Talle laulda ja Teda südamest ülistada.
On väga tähtis öelda Tema kohta, mida Ta ise ütleb.
Jah. Kui kuuldi, mida kirjutasid,
et selle laulu kirjutamine oli suur võit,
öeldi, et selle eest oldi palvetatud.
Nagu võit olnuks saavutatud selle laulu kirjutamisega.
Kuid teadsin, nagu ütlesid, et see ei tähendanud,
et oleksid end nüüd äkitselt hästi tundnud;
et oleksid nüüd olnud äkitselt rahul oma olukorraga ja sellest üle.
Laulsid seda keset oma olusid. Nii et kui teeme asju keset raskusi,
kui asjad on keerulised ja räägime keset seda tõde,
on see veel võimsam. - Inimesed on mulle vahel rääkinud,
et tead ju Paulust ja Siilast. Nad laulsid vangistuses rõõmsalt,
kui nad Filipis vangis olid. Sa ei tea, kuidas nad laulsid.
Kas see oli rõõmust plaksutamine või oli see kiitusohver?
Oli see ohvriand, mis lähtus nende valust?
Arvan, et see oli just ülistus keset valu ja kannatamist.
See on Jumalale nii kallihinnaline,
kui olenemata oma tunnetest ja olukorrast ütleme lihtsalt:
"Ma armastan Sind. Ma ülistan Sind.
Püüan sulle hea poeg olla." Ja see on nii palju väärtuslikum,
sest see on võidetud kalli hinna eest.
See toimus rasketes oludes ja see on tõeline.
Kui rääkisime Bradiga, kes nägi unenäo, millest rääkisin,
ja kes tegi sellest saatesarja,
küsis ta, mis mõju avaldas see talle pastorina.
Ta hakkas sihilikult, ilma kartuseta mõtlema,
kuidas ta saab valmistada ette oma kogudust.
Ta rääkis asjadest, mida teha, et tagakiusuks valmis olla.
See ei erine kuigi palju sellest, mida peame usklikena niikuinii tegema.
Kui teeme neid asju,
annab see meile hea positsiooni tagakiusuga silmitsi olles.
Sellel on suurem kaal. See on kohal.
Peame seda tõesti tegema ja seda tõsiselt võtma.
Kuid need ei erine tavategevusest. See pole ainult tagakiusu jaoks.
Kui räägime jumalakartuse arendamisest,
et omada õiget perspektiivi Jumala südame otsimiseks,
vastupidavuse arendamiseks oma usuelus Temaga,
kogukonna ehitamisest--
Mis see viimane oli? Sõna üle valvamine.
Kogukonna ehitamine.
Peame neid asju niikuinii tegema, et meie elus oleks vundament.
Üks asju, mida püüan teha, on lüüa häirekella.
Arvan, et see on üks Jumala ülesandeid mulle.
Ta tõi mind läbi mõningaist raskustest, et õpiksin üht-teist,
mida võiksin siis jagada teistega, et neid julgustada.
Sest need võivad aidata ka neil rasketel aegadel seisma jääda.
See pole kõikehõlmav nimekiri.
Selle mõte on panna inimesi ja eriti juhte mõtlema.
Mul on südamel, et pastorid, juhid, noortegrupijuhid, lapsevanemad,
vanavanemad, hakkaksid neist asjust rääkima ja valmistama ette neid,
kes on nende hoole all. Ja nagu ütlesin,
pole see kõikehõlmav nimekiri,
sest usun, et kui need juhid hakkavad neisse teemadesse sügavuti tungima,
annab Jumal neile strateegiaid. - Õige.
Nii valmistasime ette seitse saadet.
Kuid pastor peab valmistama ette oma rahva ja see on pikk protsess.
Jumal paneb talle südamele asju, kui ta seda teemat sügavuti uurib.
"Jumal, kuidas valmistada ette lambad, kelle eest ma vastutan?
Kuidas valmistan ette neid inimesi?"
Või lapsevanemad: "Kuidas saan ette valmistada oma lapsi?"
Jumal näitab teisigi viise ja annab selleks strateegiaid.
Peame seda julgustama ja tegema seda igapäevaselt.
Peame seda arendama hakkama.
Nii et see on mõeldud stardipauguks,
et mõned inimesed hakkaksid selles suunas mõtlema.
Et käivitada vestlust, et tekitada pakilisust,
et tekiks vajadus keskenduda neile asjadele.
Need on väga tähtsad vundamendi loomiseks
ja seda on vaja teha nüüd, sest see laine on kohe kohal.
Kui ma ei tee seda nüüd, satuvad mu lähedased nende ohtude küüsi
ja on suurem risk, et nad lüüakse nokauti.
Nii et oleme rääkinud ja rääkinud.
Millise mõtte tahaksime inimestele jätta?
Kuidas me selle lõpetame? Kui inimesed meile külla tuleksid,
näeksid nad, et meil on mitmes toas lõvide pildid.
Meil on lõvide teema. Mõtleme Jeesusest kui Tallest,
mis tähendab meie päästet, eks?
See on tema armastus ja õrnus meie suhtes.
Kuid viimased paar aastat
olen keskendunud Jeesusele kui Juuda lõvile,
kui lõvile, kes möirgab ja kes sekkub.
Isegi nende suhtes, kes meid taga kiusavad,
hakkasin nägema, et ühel päeval kohtuvad nad Jeesusega.
Kõik kohtuvad Jeesusega.
Kui nad meelt parandavad, kohtuvad nad Temaga kui Tallega.
Ja kui mitte, siis nad kohtuvad Temaga kui Lõviga.
Aga kui kohtume lõviga, on see hoopis teisiti.
Olen niivõrd keskendunud Jeesusele kui lõvile,
kes tuleb meid päästma ja kes meid sellest läbi viib.
Üks mu lemmiksalme praegu on 2. Timoteose 4:18.
"Küll Issand kisub mu välja igast kurjast teost
ja viib mu varjule oma taevasesse kuningriiki."
Palume seda endale, oma perele ja lastele.
"Issand, tahame, et viiksid meid oma kuningriiki.
Selle poole püüdlemegi, et jõuda turvaliselt koju,
ohutult Sinu kuningriiki. Ja ootame, et Lõvi meid kohale viiks."
Nii et tahaksin jätta inimestele pildi lõvist.
Tõlge: Monika Jaaguri