Usun, et horisondil on tume tõusuvesi
Kogudust tabab peagi vaenulikkuse ja tagakiusu laine.
Meid on vormitud tagakiusu mitte ootama.
Kuna tean, kui ohtlik ja raske tagakius võib olla,
on mul USA suhtes äärmiselt pakilised tundmused.
Keskendun südame ettevalmistamisele
lõpuni ustav olemiseks.
VALMIS PÜSIMA
Tere kõigile! Seekord tahan rääkida ühest viimasest ohualast -
eksitamisest,
ja Jumala antud strateegiatest, et võiksime end kaitsta.
Paljud usklikud ilmselt mõtlevad, et see pole nende jaoks ohu ala.
Aga kui Jeesus hoiatab eksituse eest, räägib Ta just Jumala rahvast
ja just tagakiusamise kontekstis. "Ja Jeesus vastas neile:
'Vaadake, et keegi teid ei eksitaks! Siis antakse teid ahistusse...
ja te saate kõigi rahvaste vihaaluseks minu nime pärast."
Ja siis taganevad paljud ja annavad üksteist ära ja vihkavad üksteist."
Ja palju valeprohveteid tõuseb ja need eksitavad paljusid." (Mt 24)
Olen mõelnud, kuidas saab eksitus kogudusse hiilida?
Kuidas see meie riigis välja näeks?
Mainisin kaht tulist teemat, mis tagakiusu tagant tõukavad.
Üks on Jeesuse ja pääste eksklusiivsus -
Tema on ainus tee Jumala juurde.
Teine on see, et Jeesus nõuab oma järgijailt sõnakuulelikkust
mitmes meie kultuuris tulipunktiks olevas vallas, nagu abielu,
sooline identiteet, seksuaalmoraal, elu, piibellik õiglus jne.
Nende tõdede aktsepteerimine on osa Jeesuse ustavaks järgijaks olemisest.
Sellele seisavad vastu mõned jumalakartmatud ameerika väärtused.
Nagu eelmine kord mainisin,
on meie kultuurile omane taotleda naudinguid ja eneseteostust.
See on kõrgeim väärtus. "Järgi oma südant. Ole ehtne.
Jää truuks iseendale."
Praktikas tähendab see, et teen asju, mis minus head tunnet tekitavad.
Mu tunded määravad mu enda tõe ja elan enda tõe kohaselt.
Probleem on selles, et kirik on marineerinud neis väärtustes nii palju,
et paljud kristlased on need omaks võtnud.
Paljud end kristlaseks tunnistavad eitavad Jeesuse pääste eksklusiivsust.
Nad arvavad, et Jumala juurde viib mitu teed.
Paljude arvates Jeesuse kuulekuse nõuded nende kohta ei käi.
Nad on patu suhtes tundlikkuse kaotanud
ja õigustavad igasugust patust käitumist.
Eksitus on usklike seas juba mingil tasandil levinud.
Paljud koguduse juhid kõhklevad neid teemasid õpetamast,
sest see tekitab kirikus lahkmeelt ja konflikte.
Lisaks on pastoreil tohutu väline surve kompromisside tegemiseks.
Ja neid, kes teevad kompromisse,
seab ühiskond hea ja aktsepteeritava kristluse näiteks.
Mõned juhid teevad kompromisse, et vältida tagakiusu. See on argusest.
Kuid eksisteerib veel kavalam kompromiss,
sest see lähtub headest motiividest - soovist kaitsta teenistust.
"Kui väldin mõningaid teemasid,
saan jätkata teenistust, mis kannab vilja ja teenib inimesi."
Motiivid võivad olla head,
kuid lõpuks kaotab see kirik oma puhtuse ja tunnistuse.
Lõpuks on meil heakskiidetud kirik,
mis joondub progressiivsete väärtustega
ja mida vastandatakse viha kirikuga.
Meie kultuuri juhtivad kõrgused kiidavad progressiivset kirikut
kui armastavat, kõikihõlmavat ja sallivat
ja mõistavad hukka need, kes jäävad ustavaks Jeesusele.
See pole uus taktika. Kommunistlikud valitsused
on tihti lubanud ja toetanud heakskiidetud kirikut,
mida nad saavad kontrollida ja mis teenib riigi huve.
See korrumpeerunud kirik aga hakkab taga kiusama tõelisi kristlasi.
Teame seda omast käest oma Ungari sugulastelt,
kes jäid kommunistlikel aastatel ustavaks.
Paljud usklikud on ilmselt segaduses oma juhtide
ja valjuhäälsete sõnumite suhtes meie kultuuri poolt.
Kas käia kõiki kaasavas, armastavas, heakskiidetud kirikus
või kirikus, mida peetakse mittearmastavaks, fanaatiliseks,
ignorantseks ja vihkavaks?
Nii võivad paljud eemale jääda.
Mitte otsese usust taganemise pärast, vaid eksituse tõttu.
Arvan, et näeme inimeste väljavoolu kirikust, mis jääb ustavaks.
Mõned lahkuvad segaduses,
ja mõned, et päästa end ustava jüngerluse kasvava hinna eest.
On raske, kui sind ei mõisteta ja vihatakse.
Mõned kiirustavad eristama end vihkajatest,
pöörduvad ja hakkavad vihkama neid, keda pidasid vendadeks-õdedeks.
Jeesus hoiatas selle eest. Paljud reedavad ja vihkavad üksteist.
Eksitatud usklikud ründavad ustavaid usklikke.
Arvan, et asjad muutuvad väga inetuks ja segaseks.
Kuidas kaitsta end ja oma peresid eksituse eest?
Räägin ühest unenäost, mis üks sõber nägi paari aasta eest,
enne pandeemia vallandatud survet.
Brad on teoloogiliselt konservatiivne presbüteri pastor
ja professor seminaris.
Unenäos olime Bradiga üksi kõrbes, meie ümber kilomeetrite kaupa liiva.
Veidral moel oli horisondil suur tulvalaine,
mida Jumala käsi tagasi hoidis.
Tume, õline vesi ootas vabastamist. Vaid Jumal hoidis selle väge tagasi.
Hääl ütles: "Pead ehitama liivast torni, et end kaitsta
ja mu Sõna valvata.
Sest laine vabastatakse pea."
See näis veider. Liivakindlused ei suuda ju sellisele lainele vastu panna.
Kuid hakkasime kuhjama liiva nagu lapsed rannal
ja see muutus meie ümber üha kindlamaks.
Unenägu lõppes sellega,
kui olime oma torni laine kaitseks rahulikult valmis saanud.
Unenäos esindame meie Bradiga Jumala rahvast.
Peame Jumala rahvast ette valmistama.
Laine on tagakiusamine ja katsumused,
mida Kristuse ihu kogema saab.
Jumal on tagasi hoidnud puhastamist ja vaenlase viha.
Mis puudutab liivateri, siis Piiblis esindavad nad tihti Jumala rahvast.
Jumal võib meil paluda ehitada müüri inimestest, nende usust,
palvetest ja suhetest,
et seisaksime vastu vaenlase lainele.
Võimalik, et see on meie omavaheline armastuse ja suhete võrgustik,
mis meile jõudu annab.
Brad ei tundnud unenäos hirmu, vaid koges valikut ja usku.
Kas kuulad ja kuuletud?
Liivatorni ehitus võib näida mõttetu nii suure tulvalaine ees.
Ükski liivamüür ei suuda vastu pidada.
Kuid Jumal otsib kuulekust, mitte mõistmist.
Ta otsib usaldust, mitte täiuslikku ettevalmistust.
Issand tahab, et meie ehitaksime torni
ja usaldaksime, et Tema teeb selle tugevaks.
Tema seob selle kokku, nii et seda ei saa minema pühkida.
See on Tema torn ja Tema vägi, mis seda kaitseb.
Ükskõik, kas arvad, et see unenägu oli Jumalalt või mitte,
rõhutab see paari sammu, mis aitavad meil tagakiusu surve all vastu pidada.
Esmalt peame ehitama kogukonna teiste usklikega.
Aastate jooksul olen õpetanud,
kui tähtis on tugevdada suhteid kirikus ja ehitada üles kogukond.
Kuid hakkasin seda tõeliselt uskuma vanglas olles.
Tundsin end vanglas ainsa ameeriklasena väga isoleeritult.
Erinesin oma kogemuste ja kultuuritausta poolest.
Kuid kõige isoleeritumalt tundsin ma end usu tõttu.
Olin ainus kristlane.
Kõik kongikaaslased olid pühendunud moslemid.
Ainus ühendus teise kristlasega oli Norine,
kui tal mind külastada lubati.
Üksildus oli väga intensiivne isegi ülerahvastatud vangikongis.
Polnud ühtki kaasusklikku,
kes oleks julgustanud või kellega koos palvetada.
Kui mind vallutasid kahtlused ja sattusin segadusse,
ei vaielnud keegi vastu ega korrigeerinud mu väärasid mõtteid.
Olin eriti haavatav ja nõrk, kuna olin üksi.
Hakkasin hindama uutmoodi kogudust
ja osadust teiste usklikega.
Kui õppisin, kui raske on olla üksinda usklik,
nägin teravat kontrasti oma moslemeist kongikaaslastega.
Kui kongi pandi uus moslem,
tõmbasid teised ta kiiresti palvustesse ja Koraani tsiteerimisse.
Kui ta polnud innukas moslem kongi astudes,
muutus ta paari nädalaga kirglikuks.
Kui mind viidi üle maksimaalse julgeolekuga vanglasse,
jagasin kuu aega kongi ainult ühe vangiga - Ramazaniga.
Siis lisati kongi veel üks vang.
Peaaegu kohe hakkas Ramazan palju energilisemalt palvetama
ja rohkem Koraani lugema. Temas tärkas uus ind.
Selline vahe oli üksi ja kasvõi ühe usukaaslasega olemisel.
Õppisin ellu jääma ilma eriliste sidemeteta teiste kristlastega.
Kuid see oli palju raskem.
Mõtlesin, milliseid kristlikke sõpru tahaksin näha endaga koos vangis,
et mingit julgustust saada.
Tahtsin meeleheitlikult teada, et mind pole unustatud.
Et minu eest palvetati.
Et isegi kui olin üksi oma kongis, olen endiselt ühendatud ihuga.
Kui Peetrus kirjutab tagakiusu kannatamisest,
rõhutab ta: "Üle kõige olgu püsiv teie omavaheline armastus." (1Pe 4:8)
Seejärel õhutab ta külalislahkust osutama ja üksteist teenima.
Teisisõnu kogukonda ehitama.
See on piibellik strateegia.
Arvan, et praegu on eriti tähtis ehitada suhteid,
mis tugevdavad meid surve all olles.
Ma ei räägi kiriku laiemast ühtsusest.
See võib olla väga välja venitatud.
Räägin sihilikust armastuse, palve, ustavuse ja usalduse kasvatamisest
väiksema sõprade grupiga.
Individualistlikus ühiskonnas nõuab inimestega lähedaseks saamine
ja lähedale laskmine rohkem jõupingutusi.
Kuid see on seda väärt.
Eriti Uus Testament räägib kirikust perekondlikes terminites.
Vaimsed emad ja isad, pojad ja tütred.
Need perekondlikud suhted
saavad olema tulevail aastail väga tähtsad.
Kogukonna ehitamise kõrval on teiseks sammuks Sõna valvamine.
Need kaks on seotud.
Kogukonnast üksi ei piisa. See peab olema ehitatud Sõna ümber.
See on ühtsuse alus.
On väga tähtis, kellega koos sa kogukonna ehitad.
Olen näinud paljusid Jumalast eemaldumas,
kuna nad valisid vale sõpruskonna.
inimesed, kes pole pühendunud Piibli autoriteedile.
Sõna vajab valvamist. Sest paljud tahavad seda lahjendada,
vääriti kasutada ja selle autoriteeti alandada.
Peame olema pühendunud Jumala tõele,
nii nagu see on ilmutatud Piiblis.
Jumal otsustab, mis on tõde, mitte inimene.
See pole minu tõde, vaid Jumala tõde.
Üks põhimõtteid - räägi seda, mida räägib Jumal.
Pean otsustama rääkida kõige kohta seda, mida Jumal räägib.
See tähendab, et pean rääkima enda kohta seda, mida Jumal ütleb,
ja teiste kohta seda, mida Jumal nende kohta ütleb.
Pean rääkima Jumala kohta seda, mida Ta enda kohta räägib.
Samamoodi - kui Jumal nimetab midagi heaks,
pean minagi seda heaks pidama.
Mida Jumal nimetab patuks, pean minagi patuks nimetama.
Seda tehes satume vastuollu kultuuri põhivooluga.
Satud vastuollu progressiivse kirikuga.
Isegi paljud evangeelsed kirikujuhid kõhklevad tõtt rääkida, nagu mainitud.
Toon ühe praktilise näite.
Piibel ütleb, et Jeesus on ainus tee pääste juurde.
Paljud ütlevad, et see on solvav ja ei hõlma kõiki.
Kuid pean rääkima Jeesuse kohta seda, mida Ta ise enda kohta räägib.
Piibel nimetab teatud käitumisviise patuks.
Ja Jeesus nõuab, et väldiksime neid patte.
Paljud ütlevad, et see on kitsarinnaline, fanaatiline ja vihkav.
Kuid pean rääkima patu kohta seda, mida Jumal selle kohta räägib.
Piibel ütleb, et Jumal mõistab inimeste üle kohut ja karistab patu eest.
Paljud ütlevad, et see on vihakõne,
mis moonutab Jumala loomust.
Sest Ta on armastuse Jumal, kes ei mõista kohut.
Kuid pean rääkima seda, mida Jumal enda kohta räägib.
Ma ei pea sellest aru saama.
Ma ei pea Jumalat kaitsma.
Pean Temaga ühel nõul olema.
Jumal on ühel pool.
Peame kindlustama, et joondume Temaga.
See nõuab otsustavust ja vaprust.
Ma ei õhuta inimesi kultuurisõdalasteks hakkama.
Enamuse oma elust elasin vaimses vähemuses
teatud surve all.
Türgis olime väike kristlaste grupp suures islami meres.
Ma ei tõuganud koguduseliikmeid
kohaliku kultuuri pattudele ja patustele vastu astuma.
Keskendusime hoopis nende valmistamisele
kuulekateks Jeesuse jüngriteks, et nad jääksid ustavaks,
armastaksid Jumalat ja teisi ning jagaksid oma usku.
Ma pole niivõrd mures patu pärast uskmatute seas,
kuivõrd selle pärast, et kogudus jääks ustavaks.
Kõik, kes tahavad elada jumalakartlikku elu,
kogevad tagakiusu.
Need, kes Jumala tõe suhtes vaenulikud on,
ei suuda meid tihti rahule jätta,
isegi kui me neile otseselt kinnast ei heida.
USAs nõuavad nad, et kiidaksime heaks ja tähistaksime käitumisvaateid,
mida Jumal nimetab patuks.
Ja nad karistavad neid, kes seda ei tee.
Filmiseerias "Sõrmuste isand"
moodustavad erinevate taustadega sellid vennaskonna,
et panna vastu kurjuse jõududele.
Kuigi vaenlasi on rohkem, nad võitlevad.
Mitte et nad arvaksid end võitvat, vaid kuna see on õige.
Nii annab Jumal meile strateegia oma seltskonna moodustamiseks,
et ehitaksime üles väikekogukonnad
ja seisaksime tõe eest, sest see on õige.
Ma ei tea, mis saab meie maast pikemas perspektiivis.
Kuid teame, et Jeesus, kelle nimi on Ustav ja Tõeline,
võidab lõpuks.
Kokkuvõtteks. Eksitus võib meid väga kergelt rajalt maha võtta.
On tähtis otsustada, et räägid Jumala, enda ja maailma kohta seda,
mida Jumal selle kohta räägib.
Vannu truudust Jeesusele.
Ja seisa vabandamata ja häbita.
Viimastes osades räägin ootamatutest õnnistustest,
mis kaasnevad tagakiusu kannatamisega.
Ma ei soovita, et keegi paluks tagakiusu, et vaimselt kasvada.
Kuid õppisin väga hinnalisi asju oma vanglas viibimise ajal.
Arvan, et see julgustab sind.
Tõlge: Monika Jaaguri