Uskon, että horisontissa on synkkä vihamielisyyden ja vainon hyöky, -
joka kohta vyöryy seurakunnan päälle.
Emme ole tottuneita varautumaan vainoon.
Koska tiedän, miten vaarallista ja vaikeaa vaino voi olla, -
tunnen hätää Yhdysvaltain takia.
Keskityn valmistelemaan sydäntä olemaan uskollinen loppuun asti.
VALMISTAUDU KESTÄMÄÄN
Hei. Olen puhunut pelon ja loukkaantumisen vaarasta; -
ne voivat nujertaa, jos ei ole varauduttu ahdinkoon.
Nyt puhun jälleen merkittävästä vaarasta. Se on nautinnontavoittelu.
Paineen alla voimme uppoutua nautinnontavoitteluun.
Usein yritämme siten paeta tai lääkitä itseämme.
Tutkimusten mukaan aivot etsivätkin paineessa luonnostaan häiriötä.
Kun aivoihin tulvii stressihormonia, -
mielihyväkeskus etsii vimmatusti hedonistisia ärsykkeitä: -
joko kemiallisia - huumeet, alkoholi, sokeri -
tai käytökseen vaikuttavia: -
seksuaalinen moraalittomuus, porno, huvittelu, -
some, uhkapelaaminen, shoppailu, mässäily; -
jotakin, minkä avulla voi paeta, sivuuttaa, -
panna pään pensaaseen.
Ei olekaan yllättävää, että moni näistä lisääntyi paljon -
koronapandemian pitkittyneissä paineissa.
Jeesus varoittaa tästä vaarasta.
Tämäkin liittyy vainoon ja paineen lisääntymiseen.
"Mutta pitäkää vaari itsestänne, ettei teidän sydämiänne raskauta -
päihtymys ja juoppous eikä elatuksen murheet, -
niin että se päivä yllättää teidät äkkiarvaamatta..." Luuk. 21:34
Nautinnontavoittelu on vielä selvempää meidän kulttuurissamme.
On erittäin hyviä amerikkalaisia arvoja mutta myös ihan jumalattomia.
Ajattele, mitä Hollywood viestii.
Toki kaikki ihmiset haluavat olla onnellisia.
Mutta täällä asenteena on miltei: ansaitsemme sen.
Meillä on oikeus välttyä ahdingolta.
Luullakseni nautinnontavoittelu ja itsensä toteuttaminen -
on monilla hallitsevana arvona.
Se merkitsee: "Teen sitä, mistä tulee hyvä olo.
Tunteeni ja haluni määrittelevät polkuni ja totuuteni.
Kun joudun ahdinkoon, vetäydyn turvapaikkaan, -
koska huolehdin itsestäni myös karttamalla kärsimystä."
Tämä käsitys on hiipinyt seurakuntaan.
Moni tuumii: "Jumala haluaa, että olen onnellinen."
Tuota... Niin. Mutta kuvaan kuuluu muutakin.
Jeesuksen tie on ihan erilainen.
Hän odottaa minun suostuvan kärsimykseen Hänen tähtensä.
Hän sanookin ahdingon kuuluvan Hänen seuraamisensa hintaan.
En voi tehdä, mitä huvittaa. Minun on tehtävä, mitä Hän haluaa.
Ei ole turvapaikkaa, johon vetäytyä.
Joutuessani ahdinkoon minun pitää kestää, ellei Herra vapauta minua.
Todellinen turvani on taivaassa.
Kulttuurimme perusarvot ovat siis vastoin Jeesuksen vaatimuksia.
Siksi on erityisen tärkeää puhua kestävyydestä paineen alla.
Vuosia sitten ystävä kertoi esirukouksistaan: -
"Andrew, tulet tunnetuksi kestävyydestä."
Ajattelin heti: "Voi ei. Mieluummin tulisin tunnetuksi jostain muusta; -
ihmeistä, monista uskoontulleista, mistä vaan, mutta en kestävyydestä."
Kestävyyshän tarkoittaa kestämistä vaikeuksien keskellä.
Kun vuosia myöhemmin päädyin vankilaan ja aloin murtua, -
muistin viestin kestävyydestä. Aloin rukoillen pakottautua siihen.
"Oi, Jumala, kehitä minuun kestävyyttä."
Minä toden totta tarvitsin sitä.
Kun äiti sai vierailla vankeuteni alussa, itkin hänen edessään: -
"Katso, mitä ovat tehneet.
Sydän on rikki, pakko itkeä. Tämä on kovaa, en kestä tätä."
"Tietenkin itket. Toki tämä on vaikeaa", äiti sanoi.
"Tämä on kärsimystä. Jos se olisi tuskatonta, se ei olisi kärsimystä."
Vankeus oli vaikeampaa kuin olin olettanut.
Luulin armon vaikuttavan enemmän.
Koinpa miten paljon armoa tahansa, tunsin musertavaa heikkoutta, -
surua, yksinäisyyttä, pelkoa.
Ajattelin enkeliä palvelemassa tuskaista Jeesusta Getsemanessa: -
kunhan enkeli palvelisi minua, vaikutus olisi valtava.
Mutta vaimo muistutti: "...suuressa tuskassa, rukoili hän yhä hartaammin.
[...] hikensä oli niinkuin veripisarat, jotka putosivat maahan."
Näin kävi enkelin VAHVISTETTUA Häntä.
Siis vielä enkelin vahvistettua Jeesusta Hänellä oli tosi vaikeaa.
Jos Hänellä oli vaikeaa, minun ei pidä yllättyä, -
kun minullakin on vaikeaa.
Siksi kestävyyden kehittäminen oli tosi tärkeää minulle.
Se on tärkeää sinullekin. Paineiden ja ahdingon tullessa -
tarvitsemme sinnikkyysajattelua, jotta voimme pysyä uskollisina.
Huomasin vankilassa, että Jeesus puhuu Raamatussa paljon -
sinnikkyydestä ja kestävyydestä.
Hän sanoo: "...joudutte kaikkien vihattaviksi minun nimeni tähden; -
mutta joka vahvana pysyy loppuun asti, se pelastuu."
Hän sanoo myös: "Kestäväisyydel- länne te voitatte omaksenne elämän."
Vähän-Aasian 7 seurakunnalle Ilmestyskirjassa -
Jeesus sanoo, että vain selviäjät eli ne, jotka kestävät, -
saavat, mitä on luvattu. Smyrnalle, jonka tienoilla vankilani oli, -
Hän sanoi: "Älä pelkää sitä, mitä tulet kärsimään.
Katso, perkele on heittävä muutamia teistä vankeuteen, -
että teidät pantaisiin koetukselle, ja teidän on oltava ahdistuksessa [...].
Ole uskollinen kuolemaan asti, niin minä annan sinulle elämän kruunun."
UT:ssa on paljon tällaisia kohtia, vainoon liittyviä varoituksia.
Korostan joitakin totuuksia kestävyydestä.
Ensinnäkin kestävyys on tahdon päätös.
Äskettäin yksi pojistani osallistui eliittisotilasryhmän karsintaan.
Heidät ajettiin fyysisesti murtumispisteeseen.
Halutaan nähdä, mitä he tekevät fyysisesti uupuneina.
Painavatko eteenpäin vai luovuttavatko?
Poikani rasitti kehoaan niin, että sai lämpöhalvauksen.
Ruumiinlämpö 42 astetta.
Hän jatkoi juoksemista silti, kunnes tuupertui tiedottomana.
Mielen päättäväisyys piti hänet liikkeessä -
kehon saavutettua murtumispisteen.
Paavali kannustaa Timoteusta sotilaan mielenlaatuun -
kehottaessaan tätä oman esimerkkinsä mukaisesti -
suostumaan vainoon.
Tätä mielenlaatua minä jouduin kehittämään vankilassa.
Ensimmäinen vuosi oli murtumista, toinen palautumista ennalleen.
Aiemmassa jaksossa kerroin tulleeni käännekohtaan, kun päätin -
taistella jumalasuhteeni puolesta, olinhan vähällä murtua.
Sanoin: "Juoksen perässäsi, Jeesus.
Ja jos en pysty juoksemaan, niin konttaan.
Seuraan sinua, tuli mitä tuli."
Se ei ollut tunteiden ohjaamaa. Olin huipputurvallisessa vankilassa.
Ei hyvältä näyttänyt. Tunteeni myllersivät.
Tämä oli päätös, jota ohjasi tahto.
Päätökseni jälkeenkin olin yhä heikko, tunsin yhä olevani lyöty, -
joten jouduin sinnittelemään päätöksessäni päivästä päivään.
Kestävyys on päätösten tekemistä tahdon voimalla, -
usein täysin vastoin sitä, miltä tuntuu.
Se vaatii päättäväisyyttä, tavoitteellisuutta, kurinalaisuutta.
Tähän tapaan: Kerroin aiemmin Paavalin sanoneen, että -
"kaikki he etsivät omaansa eivätkä sitä, mikä Kristuksen Jeesuksen on".
Mitä jos Jeesuksen asialle olisi parasta, että pysyn vankilassa?
Tiesin Jumalan tahtovan, että antaudun tässä asiassa.
Niinpä ryhdyin päivittäiseen antautumiskamppailuun.
Aamuisin tuli pelko ja epätoivo. Kamppailin pystyäkseni sanomaan: -
"Voin jäädä vankilaan, jos se palvelee tarkoitusperiäsi."
Yleensä onnistuin päivän päätteeksi ja koin jonkin verran rauhaa.
Aamulla heräsin samaan pelkoon ja epätoivoon -
ja aloitin kamppailun alusta.
Mutta kun jännitin antautumislihasta ja kestävyyslihasta päivittäin, -
minuun rakentui päättäväisyyttä ja vahvuutta.
Päästyäni vankilasta olin vahvempi kuin sinne joutuessani.
Tämä korostaa toista seikkaa.
Kestävyys ei ole kertaluonteinen päätös.
Se on päätös, jossa pitää sinnitellä yhä uudelleen ja uudelleen.
Tehtäköön nyt selväksi, etten ole lainkaan kurinalainen ihminen.
Tämä ei hoitunut minulta helposti.
Jouduin uurastamaan sen takia, jouduin pinnistelemään.
Kolmas totuus on, että tehdessäni tätä, -
kun sinnittelen tahdonvoimalla toistuvasti tietyn aikaa, -
minuun rakentuu jotakin. Muodostuu se, missä sinnittelen.
Tämä päti moneen toimintooni, -
joiden avulla eheydyin jumalasuhteessani.
Esimerkiksi ylistin kurinalaisesti puolisen tuntia päivässä.
Useinkaan ei olisi huvittanut. Tein niin, koska oli oikein ylistää.
Kun sinnikkäästi ylistin, minuun rakentui päättäväisyyttä -
ylistää kaikissa olosuhteissa.
Pakottauduin myös tanssimaan päivästä päivään -
kylmässä, helteessä, sateessa. Tein niin kuuliaisuudesta.
Ja itsepintaisuudestani rakentui vahvempi päättäväisyys totella.
Se pakotti minut nousemaan petistä kuultuani kauhukseni, -
että minulle ajettiin kolmea elinkautista.
Niinpä tanssin jopa murheessani.
Ja kuuliaisuuteni syveni ja vahvistui ja toteutui helpommin.
Päätin laulaa laulun, jonka tein Jeesukselle. Lauloin joka päivä.
Ja kun toistuvasti lauloin haluavani elää Hänen kohtaamistaan varten, -
aloinkin elää sitä päivää varten.
Ajan myötä minuun kasvoi jumalanpelko ja taivasnäkökulma.
Näin se toimii: tee päätös, pysy siinä sinnikkäästi, -
niin sinuun alkaa muodostua jotakin.
Haluan näyttää, mitä kestävyys sai aikaan minussa.
Kesäkuun 2018 loppuun mennessä -
olin ollut jo kolmessa oikeudenkäynnissä.
USA:n hallitus painosti valtavasti, mutta riuduin yhä vankina helteessä.
En ollut rohkaistunut.
Tulin raamatunlukuohjelmassani kohtaan Joh. 18:11.
Pietari vastustaa Jeesuksen pidätystä, ja Jeesus sanoo: -
"Enkö minä joisi sitä maljaa, jonka Isä on minulle antanut?"
Nuo sanat kaikuivat mielessäni yhä uudelleen seuraavina päivinä.
Tässä on osa kirjeestä vaimolleni.
"Tuo lause resonoi mielessäni, kun päivittäin - joskus joka tunti -
pinnistelen alistuakseni ja lisäksi tietoisesti suostuakseni -
kaikkiin Jumalan suunnitelmiin, joiden takia vankeus jatkuu.
'Enkö minä joisi sitä maljaa?'
Haluan juoda maljan uskollisesti, pohjasakkoineen. Sitten sanon: -
'Herra, olen juonut maljaani kohta 2 vuotta. Kauanko vielä?'
Olisinpa uskollinen loppuun asti.
Joisinpa maljani auliisti, jatkaisin sen juomista.
Mitä muutakaan voisin? Haluan olla kuuliainen poika."
Se oli viimeinen kirjeeni vankilasta. En tiennyt, -
että seuraavana päivänä minut äkkiä päästettäisiin kotiarestiin.
Toissa vuonna olin tullut tähän vankilaan murtuneena miehenä, -
mutta nyt olin valmis juomaan kärsimyksen maljan.
En päässyt siihen jamaan parissa päivässä, vaan kauan sinniteltyäni.
Miten siis oppia sinnittelemään?
Miten kehittää sitkeä mielenlaatu?
Vankeuteni alussa sain viestin: "Sano Andrew'lle: -
'Kaikki aiemmin kestetty valmisteli tähän.'"
Halusin kuulla muuta, kuten: "Andrew vapautuu ihan pian."
Mutta aloin arvostaa viestiä. Tajusin, että aina kun koetuksissa -
olin puskenut eteenpäin ja kestänyt, minuun oli rakentunut vahvuutta.
Sitten tuli uusi koetus ja rakensi minua lisää.
Kaikki se oli jotenkin valmistellut minua kauheaan vankilakoetukseen.
Toistin kiertokulun vankilassa. Aina kun luhistuin ja nousin taas, -
rakentui kestävyyttä vähän syvemmälle, kerros kerrokselta.
Syntyi kumulatiivinen vaikutus, kun otin pieniä askelia päivittäin.
Ydinasia on, että kestävyyttä kehitetään harjoittamalla sitä.
Aloita olemalla uskollinen pienissä asioissa nyt.
Joskus ajatellaan kallista hintaa: "Voin kuolla Jeesuksen tähden!"
Olemme muka valmiita siihen.
Pienempää hintaa ei usein harkita: päivittäistä, vähemmän dramaattista.
Mutta se valmistelee meitä maksamaan kalliin hinnan aikanaan.
Jeesus tähdensi, että kun on uskollinen vähässä, -
on uskollinen paljossakin.
Rukoile armoa olla kestävä.
Totuus on, että kaikkien ponnistelujemme pohjalla -
on Jumalan uskollisuus. Emme kestäisi omin päin.
Eikä Hän sitä pyydäkään.
Loppujen lopuksi Hän kantaa meitä, ja meidän pitäisi vain levätä.
Ei siis ole vain niin, -
että Hän odottaa meidän kaikin voimin sinnittelevän -
ja että se voi olla hyvin vaikeaa; vie meidät äärirajoille ja ylikin.
Meidän täytyy sitoutua sinnittelemään.
Haluan rukoilla puolestasi -
kuten rukoilin itseni ja perheeni puolesta monta kertaa vankilassa.
Isä Jumala, vuodata poikiisi ja tyttäriisi -
rohkeus, voima, luottamus, toivo, -
kestävyys, vakaus ja sinnikkyys, joka Jeesuksella oli, -
jotta selviäisimme edessä olevassa kilpailussa maaliin -
kuin kaunis morsian, lujan kuuliaisuuden tulessa puhdistettu, -
koeteltu, havaittu rakkaansa arvoiseksi; -
kunnian Kuninkaan Jeesuksen. Aamen.
Tule mukaan ensi kerralla, kun puhun eksytyksen vaarasta -
ja toimista, joita Jumala on antanut suojelemaan meitä ja seurakuntaa.
Suomennos: Marja Sevón