Jag tror att en mörk flodvåg tornar upp sig vid horisonten.
En våg av fientlighet och förföljelse som kommer slå emot kyrkan.
Vi har vant oss vid att förföljelse inte gäller oss.
Eftersom jag vet hur farlig och svår förföljelse kan vara -
så har jag en stor nöd för USA.
Jag fokuserar på hjärtats förberedelse för att förbli trofast till slutet.
TROFAST TILL SLUTET
Välkomna! I detta avsnitt ska jag tala om -
det viktigaste steg vi kan ta för att stå fasta i svåra tider.
Det som bäst förberedde mig på det jag kom att möta.
Jag vet att det kommer förbereda er också.
Det är att söka Guds hjärta.
År 2007 började jag be annorlunda. Jag kallar det "vågstartarbön".
Jag bad "Far dra mig så nära Ditt hjärta -
att Du kan anförtro mig auktoritet att starta vågor."
Jag ville se vågor av den Helige Ande, Rikets vågor, starta i Turkiet.
Vilket är världens största onådda land.
Jag bad bättre än jag visste. Gud lade de orden i min mun.
Han ville att jag skulle fokusera på bönens början.
"Dra mig så nära Ditt hjärta."
Så vi började söka Guds hjärta.
Vi började söka närhet med Gud och Hans närvaro.
När vi talar om att älska Gud kan det vara väldigt abstrakt.
Så här började jag rent praktiskt: -
Jag sa "Gud jag älskar Dig inte av hela mitt hjärta -
själ, förstånd och kraft. Men jag vill göra det. Jag vill ha mer av Dig."
Psalm 42:1 lyder "Som hjorten längtar till vattenbäckar -
så längtar min själ efter dig, o Gud."
"Gud mitt hjärta längtar inte efter Dig på det sättet -
väck min törst efter Dig."
När vi bad det om och om igen väcktes vår hunger efter Gud.
Vi började längta efter Hans närvaro.
Sökandet efter Guds hjärta förändrade oss.
Det rustade oss till att ta emot uppdrag från Gud.
Inklusive uppdraget i fängelset.
Jag tror inte Gud satte mig i fängelse. Det gjorde Satan.
Men jag ser det som ett uppdrag.
Nu ser jag att Gud ämnade använda min fångenskap för sina syften.
När Gud tillät mig hamna i fängelse visste Han att jag skulle knäckas.
Han visste att det skulle vara svårt och att jag nästan skulle misslyckas.
Han visste hur jag skulle få kämpa. Men Han tillät det ändå. Varför?
Jag tror att Han visste att Han kunde lita på mig.
Jag trodde inte det själv. Jag var säker på att jag skulle misslyckas.
Men Gud visste att när jag nått botten -
skulle jag vända blicken mot Honom, inte bort från Honom.
Just eftersom jag sökt Hans hjärta genom åren.
Här kommer en viktig sanning jag vill understryka.
Kärlek ger näring åt ihärdighet och uthållighet.
Kärlek gör oss villiga att ta risker och svårigheter och bära bördor.
Den som älskar är villig att utstå mycket för sin älskade.
Vi vet att föräldrar offrat sig själva för sina barn. Män för sina fruar.
I mitt fall stannade Norine i Turkiet under min fångenskap.
Hon uppmanades av ledare vi respekterar att återvända till USA.
"Norine låt Gud ta hand om Andrew. Ta dig därifrån."
Hon stannade. Endast hon kunde besöka mig -
och hon visste hur desperat jag var.
Hon utsatte sig själv för risk eftersom hon älskar mig.
Så ja, den som älskar är villig att lida för sin älskade.
En beundrare skulle antagligen inte vara villig nog.
Gud har många beundrare -
och t.o.m. många tjänare men få som verkligen älskar Honom.
Bestäm dig för att du ska älska Gud, -
att du ska jaga efter Hans hjärta.
Några exempel på hur min kärlek till Gud gav trofasthet i fängelset.
En dag träffades mitt hjärta av en vers i Filipperbrevet.
"Alla söker de sitt, inte Jesu Kristi sak." Fil 2:21
Jag började gråta. Jag såg mig själv i texten.
Jag insåg att jag hade sökt mitt eget och inte Jesus sak.
Jag ville bara vara med min familj.
Men tänk om det bäst gagnade Jesu sak om jag stannade i fängelset?
Det blev en vändpunkt för mig.
Jag började kämpa för att komma dit där jag omfamnade att tjäna Jesu sak.
Även om det innebar att förbli i fängelset.
Det var på grund av min kärlek till Honom.
I månader hade jag svårt att lovprisa Gud.
Mitt hjärta var sårat. Jag tvivlade och ifrågasatte Hans karaktär.
Jag försökte sjunga "Stor är Din trofasthet".
Men det gick inte. Jag började snyfta.
Jag såg inte Hans trofasthet.
Men under mitt andra år bestämde jag mig för att lovsjunga till Jesus.
Den lovsången var dyrbar för Gud.
För det var en kärleksförklaring till Honom -
mitt under mycket svåra omständigheter. I själens mörker.
Jag nämnde att jag dansade inför Gud -
som en glädjeakt. Glädje jag inte kände.
Det var faktiskt en lydnadshandling -
till Jesu uppmaning om att glädja oss i förföljelse.
Men det var också en kärlekshandling.
Jesus sa: "Om ni älskar mig håller ni fast vid mina bud." Joh 14:5
Och jag älskade Honom. Därför försökte jag lyda Honom.
Jag sa ofta: "Jag vill bara vara en god son till min himmelske Fader."
Sedan pressade jag mig till överlåtelse om igen.
Jag tvingade mig att blicka mot himlen igen.
Jag valde att förlåta dem som skadade mig och familjen.
Kärlek drev mig till att göra det.
Det var kärlek som motiverade mig till att göra allt detta.
Kärlek hjälpte också mot mitt förorättade hjärta, -
vilket förra avsnittet handlade om.
Som jag sa hade jag sökt Guds närvaro i flera år.
Eftersom jag värdesatte den så högt -
blev jag så djupt sårad när jag inte kände den.
Vad jag mest av allt ville ha av Gud var Hans närvaro.
Men det fanns något Gud verkligen ville ha av mig.
Enkel hängivenhet.
Enkel kärlek. En trofast kärlek.
Han ville se om jag skulle överlåta mig till Honom trots mina frågor, -
mina tvivel och min besvikelse. Trots Hans tystnad.
Han tog bort allt. Uppmuntran av mina närmaste vänner, -
gemenskap med andra troende. Alla sätt jag upplevt Hans kärlek förut.
Det som fanns kvar var en kärna av kärlek i mitt hjärta.
En enkel hängivenhet jag klamrade mig fast vid i desperation.
Det var det som övervann min förnärmelse.
Den enkla hängivenheten sa "Jag behöver inga svar, -
jag fokuserar på att älska Dig. Att älska Dig är mig nog."
Kärlek inkluderar känslor men den är inte begränsad till känslor.
Kärleken yttrar sig i lojalitet, i lydnad, i engagemang, i överlåtelse.
Ibland är det helt utan känslor.
Det är mycket enklare att må bra med Gud och känna kärlek -
när jag kan känna Hans närvaro och upplever Hans godhet och kärlek.
Men när det tas bort, speciellt under press, då prövas vår kärlek.
En gåva, ett resultat av min prövning var att visade Gud mig mitt hjärta.
Efter 18 månader gav den turkiska regeringen mig äntligen en rättegång.
Dagen innan den började flyttades jag till mitt första fängelse igen.
Det var otroligt svårt för mig.
Jag hade mycket trauma från Şakranfängelset.
När de tog mig dit kom allt trauma tillbaka.
Jag sattes i isoleringscell. Bredvid generaler som lett ett kuppförsök.
På rättegången var jag utmattad. Utan mat och sömn i två dygn.
Och utan den ångestdämpande medicin som jag blivit beroende av.
Jag satt i rättegången i 13 timmar.
Lägg till detta stressen av att vara falskt anklagad -
för terrorism och spionage medan allt var politiskt.
Domarna struntade i sanningen. Åklagaren yrkade på 35 års fängelse.
Jag skulle hållas i isoleringscell i detta traumatiska fängelse -
under hela tiden för min rättegång som kunde ta flera år.
Jag var förkrossad. Jag låg ensam på sängen, isolerad -
med stor fruktan och fruktansvärd sorg vällande upp inombords och grät.
Den tanke och bön som gick genom mitt huvud var "Var är Du Gud?
Varför har Du tillåtit dem att ta mig tillbaka till denna hemska plats?
Varför har Du inte ingripit? Varför är Du så långt borta och så tyst?"
Jag öppnade min mun och grät högt. Jag förvånades av vad jag hörde.
"Jag älskar Dig Jesus. Jag älskar Dig Jesus. Jag älskar Dig Jesus."
Då insåg jag att här är min seger. "Ja, jag älskar Dig verkligen!
Även om Du är tyst älskar jag Dig!
Även om Du tillåter fienden att skada mig så älskar jag Dig.
Även om Du inte ger mig Din närvaro så älskar jag Dig fortfarande."
Jag hade klarat prövningarna: tystnad, -
ensamhet och övergivenhet, att stå ensam utan stöd, -
att inte uppleva Guds nåd, svaghet och trasighet, -
tvivel och att ta anstöt.
Det är skillnad på en soldat som tränats och utvecklat färdigheter -
och en soldat med samma träning och färdigheter som varit i strid.
Det är en skillnad.
Min kärlek till Gud innan fängelset var uppriktig och genuin.
Men tills den blev testad var den obevisad.
Nu har jag bevisat min kärlek till Gud.
Jag vet att jag var svag och bruten och att nåd tog mig igenom.
Men i min värsta tid ropade jag ut "Jag älskar Dig Jesus."
Gud kanske visste att jag skulle stå trofast och älska Honom.
Men först när jag genomgått testet hade jag bevisat det.
Min prövning och min seger är dyrbar för Gud. Och den är dyrbar för mig.
Jag upptäckte en intimitet som endast kommer genom prövning.
Några av de jag beundrar mest i Bibeln: Abraham, Josef -
Mose, David och andra genomgick prövningar -
då de upplevde tystnad från Gud.
Men de var trofasta och visade sig vara vänner till Gud.
Det kanske var det som kvalificerade dem att komma in i djupare vänskap?
Frågan är: Kan Gud lita på dig?
Om Gud inte ger dig vad du förväntar dig eller tror dig behöva, -
om Han förblir tyst, kommer du överlåta dig till Honom ändå?
Jag betonar detta för Jesus sade -
att det viktigaste är att överlåta sig till Gud.
Att älska Honom med hela vårt hjärta, själ, förstånd och kraft.
Det är så klart och tydligt och ändå så svårt att göra.
För vår kärlek till Gud ökar inte naturligt.
Faktum är att vi tenderar att låta vår kärlek svalna.
Vi måste vårda vår kärlek till Gud. Den kommer inte av sig själv.
Det finns en sak jag saknar från fängelset.
Jag vill aldrig tillbaka och hoppas slippa. Men något saknar jag.
Mina förhållanden: isoleringen, ensamheten, fruktan, osäkerheten.
De prövade mig. Men de drev mig också till att -
hålla fast vid Gud som aldrig förr.
Jag hade en ovanlig klarhet om vad som var viktigast.
Jag tillbringade hela dygnet med att söka Gud.
Jag sa: "Jag vill hålla min blick fäst på Dig Jesus."
Precis som solrosen som följer solen under dagen.
Jag har aldrig varit så fokuserad på Gud.
Nu när jag är fri, vilket jag är glad för, -
drivs jag inte av samma tryck.
Jag vill inte ha pressen.
Men jag saknar den desperation med vilken jag jagade efter Gud.
Poängen är att vi måste älska Gud med avsikt.
Det är en strävan. En livslång strävan.
Börja bygga in detta i ditt liv nu.
Vänta inte på att svårigheter ska pressa dig att söka Gud.
Det bästa sättet är genom att tillbringa tid med Gud.
Jag och Norine var häktade tillsammans i två veckor.
Jag märkte att hon hanterade det bättre än mig.
Vi hade alltid varit som haren och sköldpaddan.
Jag blev upprymd över Gud, rusade åstad och blev sen självbelåten.
Medan Norine var stadig och konsekvent, -
och prioriterade att regelbundet tillbringa tid med Gud.
Med tiden byggde detta en djup reservoar i henne.
Det var den hon utnyttjade under den här fruktansvärda tiden.
Ingenting kan ersätta den tid man tillbringar tillsammans med Gud.
När hon ser tillbaka säger hon "Jag var inte förberedd, -
men jag var inte heller oförberedd".
Detta gäller oss.
Vi kanske inte är fullt förberedda för allt, -
men vi behöver inte vara oförberedda heller.
Sök Guds hjärta.
Om du prioriterar detta faller allt annat i ditt liv på plats.
Livet kanske inte blir enkelt. Men allt faller på plats.
Vi vill komma ut ur vildmarken stödjande oss på vår älskade.
Prövade och funna värdiga Honom.
Hoppas vi ses i nästa avsnitt där jag ska tala om det svåraste steget -
i förberedelsen för att stå trofasta. Något vi inte kan undvika.
Översättning: Linnea Wallin HimlenTV7