Jag tror att en mörk flodvåg tornar upp sig vid horisonten.
En våg av fientlighet och förföljelse som kommer slå emot kyrkan.
Vi har vant oss vid att förföljelse inte gäller oss.
Eftersom jag vet hur farlig och svår förföljelse kan vara -
så har jag en stor nöd för USA.
Jag fokuserar på hjärtats förberedelse för att förbli trofast till slutet.
TROFAST TILL SLUTET
Välkomna! I detta avsnitt vill jag tala om -
en verklig fara som vi behöver akta oss för i svåra tider.
Det är att bli förorättad eller ta anstöt av Gud i sitt hjärta.
Jag brottades med det och var nära att förlora min vänskap med Gud.
Förhållandena i fängelset, isoleringen, ensamheten, -
rädslan för att aldrig få träffa min familj igen.
Allt det var svårt, men jag förstod intellektuellt att det var förföljelse.
Jag ogillade det men förstod det till viss del.
Det jag inte kunde förstå -
var att jag under åren i fängelse aldrig kände Guds närvaro.
Jag trodde att jag trots svaghet och sorg -
skulle ha en övernaturlig känsla av styrka och glädje.
Men jag kände absolut ingen styrka och inte heller glädje.
I stället bröts jag ner själsligt och fysiskt och gick in i en andlig kris.
De senaste åren hade jag kommit närmare Gud -
genom en ny förståelse för Hans Fadershjärta.
Den goda, milda Fadern.
Men nu upplevde jag inte något av det.
Jag såg Honom inte gripa in. I stället blev allt värre och värre.
Jag började se Honom som en slavdrivare -
som såg mig som en förbrukningsvara.
I åratal hade jag jagat närheten till Gud -
och särskilt betonat Hans närvaro.
Nu i min största nöd hade Han tagit ifrån mig all känsla av närvaro.
Objektivt sett vet jag att Gud inte övergav mig.
Men det var så det kändes.
Det var en själslig vånda. Jag grät bittert många gånger.
När jag ser tillbaka idag kan jag se Guds nåd.
Men mestadels var det en nåd som jag inte kunde känna.
Mitt hjärta blev djupt sårat.
Min besvikelse ledde till tvivel, vrede och anklagelser.
Först ifrågasatte jag Guds existens och därefter Hans karaktär.
Jag visste att Han älskade hela världen. Men älskade Han mig?
Var Han verkligen trofast? Var Han alltigenom god och sann?
Jag var inte så säker längre.
Förorättelsen jag kände i hjärtat höll på att kväva min relation med Gud.
Jesus varnade för detta när Han sa -
att kärleken kommer att kallna hos de flesta (Matt 24:12).
Han talade till Guds folk och sa -
att många kommer att avfalla därför att de känner sig förorättade av Gud.
När det sker något dåligt som en naturkatastrof -
eller något hemskt som är en direkt följd av mänsklig synd -
som en masskjutning eller krig, blir de flesta arga och anklagar Gud.
"Gud, om du är kärleksfull och mäktig, varför ingriper Du inte?
Hur kan Du låta detta ske?"
Jesus varnar specifikt för att troende kommer att ta anstöt av -
att Gud låter ondskan breda ut sig.
Alltså att Gud kommer att tillåta så väldigt mycket ondska.
Troende kommer också att ta anstöt av de domar som Gud sänder -
som en konsekvens av all ondska.
Jag tror att vi de närmaste åren kommer att få se vad som sker -
när en nations ledare vänder ryggen åt Gud.
Vi som troende står inte under domen -
Men vi befinner oss i en nation som går in i en tid av dom.
Troende kommer även ta anstöt av att förföljelsen är så hård -
och lidandet det medför: "Gud, hur kan du tillåta att det drabbar mig?
Jag har varit en lydig son." Det var vad jag sa.
Och i lidandet kan många troende känna sig övergivna av Gud.
Som en följd av det kommer många känna sig förorättade.
Därför att deras hjärtan är förorättade kommer kärleken kallna hos de flesta.
Det var dit jag var på väg. Men då grep Gud in.
När jag var nere på botten såg jag en dal framför mig, prövningens dal.
Gud orsakar inte våra svårigheter men mitt i dem prövar Han oss.
Och prövningens dal var full av skelett, -
de torkade benen av troende som inte bestått prövningen.
Jag menar inte om de kom till himlen eller inte.
Men de var troende som förlorade sin vänskap med Gud -
och slutade bära frukt. Och Gud talade så starkt till mitt hjärta.
Jag insåg att jag var nära att misslyckas och bli ett av skeletten.
Jag tog ett beslut. Jag visste att jag inte kunde kämpa för min frihet.
Men min relation med Gud kunde jag kämpa för.
Jag var tvungen att kämpa för jag var nära att förlora den.
Jag tog ett viljebeslut. Inte med mina känslor för de var i kaos.
Men jag tog ett beslut: -
”Vad Du än gör eller inte gör ska jag följa Dig.”
Jag sa till Gud: "Om Du inte låter mig känna Din närvaro, -
om du inte talar till mig, ska jag ändå följa Dig.
Om Du inte visar Din mildhet och godhet ska jag ändå följa Dig.
Om Du låter mig bli kvar i fängelse ska jag ändå följa Dig. Jag ska följa Dig."
Jag lade ner alla krav och villkor jag hade ställt på Gud.
Jag beslutade mig för att vända blicken till Gud.
Det var ett så viktigt beslut. I min svaghet kunde jag inte se långt.
Men att bara vända mig en grad närmare Honom -
i stället för bort ifrån Honom -
gjorde enorm skillnad. En enda grad närmare Honom -
gav mig möjlighet att ta emot Hans nåd och då började Han upprätta mig.
Jag behövde ta det här beslutet om och om igen.
Varje gång jag föll. Vid varje motgång. Varje gång jag tvivlade.
Varje gång det hände igen behövde jag välja.
Och jag valde att vända mig närmare Gud i stället för bort ifrån Honom.
Jag betonar det här, för oavsett hur desperat din situation är, -
oavsett hur djup gropen är så kan du vända dig till Honom.
Du måste vända dig till Honom. Det är ett val.
Bara en enda grad kommer att göra all skillnad i världen.
En annan sak som hjälpte mig var att tänka på ett kassaskåp.
Jag föreställde hur jag tog mina frågor, tvivel och anklagelser -
och la dem i kassaskåpet och låste in dem.
Jag sa: "Gud, det är bara Du och jag som kan öppna det här skåpet.
Du kan öppna det när Du vill om Du vill ta itu med det här.
Men jag tar ett viljebeslut att inte öppna det här skåpet.
Jag tänker inte älta de här frågorna och tvivlen längre.
Jag ger dem inget utrymme i mitt sinne.”
Och sen sa jag en sak till som var en viktig nyckel: -
"Jag måste inte ha alla svar för att kunna ha en relation med Dig."
Jag hade fortfarande frågor och tvivel men jag låste in dem.
Det lossade tvivlets och förorättelsens strypgrepp om mitt hjärta -
så att jag kunde börja ta emot sanningen igen.
Jag hade varit fokuserad på mina frågor.
Men någonstans blev jag medveten om att Gud hade frågor till mig.
Jag ifrågasatte Guds kärlek och trofasthet.
Men det var inte de som blev prövade. De är konstanta och oföränderliga.
Det var min kärlek och min trofasthet som sattes på prov.
Gud hade frågor till mig: "Andrew, kommer du att fortsätta älska mig -
även när du inte känner eller ser min kärlek?
Kommer du att vara trofast mot Mig även när du inte ser Min trofasthet?"
Sanningen är den att Gud prövar sina barn.
En av prövningarna är att inte ta anstöt eller bli förorättad.
Jag tänker på Johannes döparen.
Jesus utförde mirakel och Guds rike var där.
Men Johannes lider i fängelset.
Jesus hade makt men använde den inte för Johannes räkning.
Och när Jesus svarade på Johannes förbryllade fråga -
sa Han inget om Johannes fångenskap.
I stället säger Jesus: "Salig är den som inte tar anstöt av mig" (Matt11:6).
Johannes är i riskzonen för att ta anstöt och gå in i en kris.
Vi pratar alltså om Johannes, en av Guds trogna tjänare.
Jesus säger: "Se upp, Johannes, så att du som kommit så långt -
inte misslyckas och vänder dig bort från Gud därför att du tog anstöt."
Kort efter detta blev Johannes avrättad.
Gud tycks vara högst villig att låta oss ta anstöt.
Bibeln har många exempel på det.
De flesta av Jesu lärjungar lämnade Honom -
när Han sa att de skulle dricka Hans blod och äta Hans kött.
Jesus kunde ha följt efter dem och förklarat vad Han menade.
Han kunde tagit bort anstöten. Men Han gjorde inte det.
Han lät de förorättade gå sin väg och försökte inte vinna tillbaka dem.
Som kontrast ser vi en annan situation när Jesus tycks förolämpa en kvinna.
Han likställer henne i princip med en hund.
Men hon vägrar att ta anstöt och att gå sin väg.
Och hon och hennes barn blir frälsta.
Hjärtats svar på Honom är avgörande.
Det verkar som om Gud söker dem som vägrar att bli förorättade.
De som i stället pressar sig igenom smärta, tvivel och förvirring -
och därmed bevisar sin trofasthet och hängivenhet till Jesus.
På sätt och vis är de värdiga Honom.
Det finns många saker jag inte förstår men måste pressa mig igenom.
Jag tänker på Richard Wurmbrand, -
en rumänsk pastor som led förföljelse i kommunistiska fängelser.
Han vittnade om troende som tappade förståndet i fängelset.
Jag kan relatera. Ibland var jag rädd att jag skulle tappa förståndet.
Men hur passar det in i vår teologi om lidande?
Hur passar det ihop med: "Min nåd är nog för dig" (2 Kor 12:9)?
Eller med: "Allt förmår jag i honom som ger mig kraft" (Fil 4:13)?
Jag vet att Gud kunde ha gett tillräcklig nåd till dessa troende -
för att de inte skulle tappa förståndet. Men Han gjorde inte det.
Så här hanterade Wurmbrand det. Han sa: -
"Deras sinnesförvirring är vacker för Gud."
De tappade förståndet på grund av sin överlåtelse till Jesus.
Det betyder att det var ett vackert offer.
Det där är ställt till rätta nu. De är i himlen.
Men det visar oss det mänskliga priset för lidande.
När vi talar om förföljelse finns det inga garantier i det här livet.
Vi vet inte vad det omedelbara resultatet kommer att bli.
Vi lever i ovisshet. Vi vet inte hur, när eller ens om lidandet tar slut.
Denna ovisshet prövar våra hjärtan.
Vissa har sagt att huvudbudskapet i min fångenskap var tilliten till Gud.
"Andrew, du bara litade på Gud."
Jag är inte så säker på det.
Ofta kopplar vi tillit till ett resultat.
T.ex. fick Norine hälsningar till mig: "Andrew, bara lita på Gud".
Egentligen sa de: "Andrew, lita på att Gud kommer rädda dig ur fängelset."
Jag hittade inte någon vers som sa: "Andrew kommer att bli fri."
Tillit är väldigt viktigt för Gud.
Jag är inte säker på om jag förstått det men så här har jag tillämpat det.
Jag förlitar mig på Jesus ledarskap.
Jag kan säga: "Jesus, jag tror att Du är en god ledare.
Jag vet inte vad Du kommer att göra eller vilka svårigheter -
Du leder mig in i. Men jag vet att Du är en god ledare.
Du kan fullborda ditt verk i mitt hjärta och ta mig hela vägen till Ditt rike."
Så förlitar jag mig På Hans ledarskap.
Jag behöver inte förstå. Jag behöver bara förlita mig på Honom.
Jesaja 50:10 blev min nyckelvers i fängelset.
Gud talar till Israel när de är i fångenskapen.
"Även om han vandrar i mörkret och inte ser någon ljusning -
ska han förtrösta på Herrens namn och stödja sig på sin Gud."
Gud kunde ha sagt: "Jag ska sända ljus. Genast.
Förvänta er en ljusning." Men Han gjorde inte det.
Han sa: "När ni är i mörkret utan ljus, förlita er då på Mig."
Norine har föreställt sig en scen lik Jobs där Satan säger till Gud: -
"Ta ifrån Andrew känslan av Din närvaro så får Du se vad som sker."
Och Gud svarar: "Jag ska göra det och så ska du få se vad som sker."
En del av min prövning var att jag inte kände Guds närvaro.
Att jag inte hörde Hans röst.
Gud ville lära mig att hålla ut i mörkret.
Att förlita mig på Honom oavsett mina känslor eller omständigheter.
Människor berättar ibland om sina svårigheter men ursäktar sig: -
"Men det är inte lika svårt som för dig." Då protesterar jag och säger: -
"Min prövning var nog för att skaka min vänskap med Gud.
Och din prövning är definitivt nog för att skaka dig."
Vi prövas på olika sätt. Men alla prövas på samma områden i hjärtat.
Alla går igenom svårigheter. Det kan handla om förföljelse eller -
andra kriser som en brusten relation, någons bortgång eller en sjukdom.
Och vid något tillfälle, inte i varje svårighet -
men vid någon tidpunkt i livet kommer du att befinna dig i mörkret.
De flesta av er har redan varit där och kommer att hamna där igen.
Du kanske ropar ut: "Var är du, Gud? Var är Jesus?
Var är min Herde? Den som min själ har kär?
Gud varför är Du tyst i min svåraste stund?
Varför har Du lämnat mig i mörker? Varför har Du inte gripit in?"
Jag vet inte. Jag har fortfarande många obesvarade frågor.
Sanningen är att jag kanske inte får svaren i det här livet.
Men det som på sätt och vis är mycket viktigare än att få svar -
är den enkla sanningen att du måste bestå provet.
Du måste förbli trofast till slutet.
Din överlåtelse till Gud prövas och du måste hålla fast vid Honom.
Vad du gör i prövningens stund -
kommer att definiera din relation med Gud.
Som avslutning vill jag uppmuntra dig att förstå allvaret -
fara med att låta ditt hjärta bli förorättat.
Särskilt som vi kliver in i en svårare tid.
Du får inte låta förorättelse slå rot i ditt hjärta.
Om du känner dig förorättad nu, slit upp det med rötterna.
Var på din vakt emot det i framtiden.
Bestäm dig: "Jag ska inte låta förorättelse kväva min Gudsrelation."
Bestäm dig för att vända blicken till Jesus och inte bort ifrån Honom.
Gör ditt eget kassaskåp och lås in frågor, tvivel, anstöt, anklagelser.
Och förlita dig och stöd dig på Jesus ledarskap.
Förlita dig på din älskade.
Han är överlåten till att ta dig tryggt hela vägen till sitt kungarike.
Jag hoppas vi ses i nästa avsnitt.
Jag kommer tala om den sak som bäst förberedde mig för förföljelse.
Översättning: Linnea Wallin Himlen TV7