Uskon, että horisontissa on synkkä hyöky, -
vihamielisyyden ja vainon hyöky, -
joka kohta vyöryy seurakunnan päälle.
Emme ole tottuneita varautumaan vainoon.
Koska tiedän, miten vaarallista ja vaikeaa vaino voi olla, -
tunnen hätää Yhdysvaltain takia.
Keskityn valmistelemaan sydäntä olemaan uskollinen loppuun asti.
VALMISTAUDU KESTÄMÄÄN
Tervetuloa jaksoon 2.
Jeesuksen mukaan moni vaara voi estää seuraamasta Häntä, -
etenkin vainot.
Nyt puhun pelon vaarasta ja siitä, miten opin käsittelemään sitä.
Ymmärrän pelkoa.
Minut erotettiin läheisistäni väkisin, vangittiin kyselemättä.
Vastassa oli vihollishallinnon koko valta ja kolmen elinkautisen uhka.
Olin kauhuissani.
Siksi jatkuvat adrenaliiniryöpyt valvottivat minua.
Lopulta kehoni alkoi pettää. Laihduin yli 20 kiloa.
Sain paniikkikohtauksia aaltoina öin ja päivin.
Olenkin pelon asiantuntija.
Jeesus varoittaa opetuslapsiaan usein vainoista ja koetuksista -
ja sanoo heille toistuvasti, ettei tarvitse pelätä.
Uhka aiheuttaa luonnostaan pelkoa.
Minä ainakaan en välty adrenaliini- ryöpyltä, sydämentykytykseltä.
Jeesus ei ehkä tähdennäkään, että "älkää tunteko pelkoa", -
vaan "älkää toimiko pelon pohjalta".
Jos antautuu pelolle, on vaarassa tinkiä uskostaan, luopua siitä, -
jopa kieltää Jeesuksen.
Jos vankilan ovet olisi avattu, vaikka Jumala olisi käskenyt minun jäädä, -
haluaisin ajatella totelleeni. Mutta Joonan tavoin olisin ehkä paennut.
Vasta miltei vuoden päästä onnistuin jatkuvasti puskemaan pelkoni läpi.
Ihan pelotonta minusta ei tullut, -
mutta viimein onnistuin pysymään lujana pelosta huolimatta.
Sanon sitä pelon voittamiseksi. Kerron sinulle, miten pääsin siihen.
Pyrin vahvistamaan jumalanpelkoa ja ikuisuusnäkökulmaa.
Ensinnäkin pitää vaalia oikeaa pelkoa Jumalaa kohtaan Tuomarina.
Jotkin asiat pistivät silmääni, kun luin Raamattua Turkin vankilassa.
Ensinnäkin useat kehotukset sinnitellä, kestää, päästä voitolle.
Ja seuraukset, jos niin ei tehdä.
Se on kovaa puhetta, se veti minut hyvin vakavaksi.
Jumalan rakkautta kuuluu korostaa, -
mutta emme halua puhua helvetistä ja tuomiosta. Jeesus puhui paljonkin, -
koska koituu kauheita seurauksia, jos kiellämme Hänet, -
tingimme uskostamme.
Jeesus sanoi selvästi ja suoraan, -
ettei saa pelätä tappajia, jotka eivät voi tappaa sielua.
Pitää pelätä Häntä, joka voi hukuttaa molemmat helvettiin.
Se ei ollut tyhjää lätinää.
Jeesus varusti lähimpiä opetuslapsiaan -
heidän tuleviin ahdistuksiinsa ja vaikeisiin valintoihinsa.
Useimmat heistä tapettiin, koska he pysyivät uskollisina Jeesukselle.
On olemassa tervettä jumalanpelkoa, jota Jumala haluaa meillä olevan.
Se kannustaa olemaan uskollinen Hänelle.
Noita jakeita oli vaikea lukea, varsinkin ollessani heikko ja rikki.
Mutta ne auttoivat minua pysymään päättäväisesti uskollisena.
Kyse on siitä, aionko pelätä enemmän ihmisiä vai Jumalaa.
Nyt Jeesus voisi sanoa: "Älä pelkää niitä, jotka voivat kanseloida -
tässä elämässä. Pelkää Häntä, joka voi kanseloida tulevassa elämässä."
Pelkäätkö enemmän seurauksia Jumalan tottelemisesta eli vainosta -
vai seurauksia siitä, että ET tottele Jumalaa?
Pitää hahmottaa oikein: että voi käydä kalliiksi seurata Jeesusta, -
mutta paljon kalliimmaksi käy se, että ei seuraa Häntä.
Toiseksi: oikeaa näkökulmaa pitää vaalia.
On opittava näkemään ikuisuuteen.
Sinne Paavali katseli kärsiessään: "...ahdistuksemme tuottaa meille -
iankaikkisen ja määrättömän kirkkauden, ylenpalttisesti, [...] -
emme katso näkyväisiä, vaan näkymättömiä; -
sillä näkyväiset ovat ajallisia, mutta näkymättömät iankaikkisia."
Paavali oli oikeassa. Tämä elämä on hyvin lyhyt, väliaikainen.
Ja sitten tulee ikuisuus. Tämän pitäisi antaa perspektiiviä.
Mutta Paavalilla oli etu: hän kohtasi ylösnousseen Jeesuksen -
niin vahvasti, että putosi ratsailta. Ja hän sanoo käyneensä taivaassa.
Hän näki ikuisuuteen, koska oli tosiaan nähnyt taivaan.
Hän ei puhu uskossa, hän puhuu kokemuksestaan.
Janosin sellaista kokemusta.
Jos Jumala antaisi minun nähdä sen mitä Paavali, vaikenisin, -
lakkaisin valittamasta, näkisin ahdinkoni ihan eri tavalla.
Mutta oli opittava kantapään kautta, kuten useimmiten käy.
Voinkin kertoa kokemuksesta, että on mahdollista saada jumalanpelkoa -
ja taivaallista näkökulmaa mitä vaikeimmissakin oloissa.
Ensimmäisen vankeusvuoteni lopulla kuulin oikeudessa -
uusista syytteistä, joista tulisi kolme elinkautista eristyssellissä.
Ei pääsyä ehdonalaiseen.
Ja siihen lisättiin 30 vuotta, varmuuden vuoksi.
En päässyt sängystä kolmeen päivään, olin suunniltani.
Parin viikon päästä lauloin Herralle suruani ja menetyksen tunnettani.
Ja suuni lausuikin: "Olet arvollinen, olet arvollinen -
kaikkeen itkuun ja tuskaan, jota käyn läpi."
Jatkoin laulua, ja syntyi sydämeni laulu Jeesukselle.
Yhdestä säkeistöstä: "Haluan päästä seisomaan edessäsi silloin -
katumatta pelkuruutta, laiminlyöntejä."
Kuvittelin, että seison Jeesuksen edessä elämäni lopussa.
Hän sanoo: "Andrew, löit laimin joitakin antamiani tehtäviä, -
koska olit pelkuri. Sinun piti saada kauttani perintö, mutta pakenit."
Päätin, etten halua seistä Jeesuksen edessä katuvana.
Muutokseni oli merkittävä.
Muutama kuukausi aiemmin, murtuneena sanoin Hänelle: -
"Jätän kaiken työn, mitä Sinulla yhä minulle on. En ota tehtäviä Sinulta.
Annan periksi.
Suostun nollaksi taivaassa, kunhan pääsen perheeni pariin. En kestä."
Epäonnistuin surkeasti. Mutta nyt ajattelin päinvastaisesti.
Kaduin ja päätin, että tekisin ihan kaiken, mitä Herralla minulle on, -
vaikka se merkitsisi jäämistä vankilaan.
Päätin tähdätä elämälläni päivään, jona seison Jeesuksen edessä.
Lauloin lauluani päivittäin lopun vankeuteni ajan.
Ja kun lauloin sitä yhä uudelleen -
ja tähtäsin elämälläni päivään Jeesuksen edessä -
ja keskityin elämään ikuisuutta varten, tahdonilmaisu muuttui -
elämäni suuntaamiseksi käytännössä.
Jumalanpelko ja taivasnäkökulma saivat muotoa ja kasvoivat minussa.
Se ei ollut tunnetta eikä vain älyllistä totuuteen pääsemistä.
Siinä oli hengellinen ulottuvuus. Se oli yliluonnollista.
Tämä on hyvä uutinen. Jumala todella tahtoo tehdä tätä meissä.
Hän lupasi niin. Hän sanoi Israelille: "...annan pelkoni -
heidän sydämiinsä, niin etteivät he minusta luovu."
Pyhä Henki auttaa muovaamaan sydäntämme ja mieltämme, -
jotta näemme ja ajattelemme toisin.
Kolmanneksi: meidän pitää vaalia taivastoivoamme.
Terve, hyvä jumalanpelko saa meidät välttämään tuomion.
On myös upea kannustin: taivas.
Ei taivas ole tylsä, ei se ole ikuista kuoroharjoitusta.
En ehdi puhua tarkemmin, mutta se on aivan ihmeellinen.
Ja lopulta taivas tulee uudistettuun maahan. Moni tuttu asia jatkuu, -
kuten perhe- ja ystävyyssuhteet, paitsi että kaikki on täydellistä.
Jeesus kehotti opetuslapsiaan tallettamaan aarteensa, aikansa -
elämänsä taivaaseen.
Hän käski laskea kustannukset -
ja sanoi, että maksoi mitä maksoi, se todella kannattaa.
Jeesus tähdensi taivasta syystäkin.
Hän halusi poistaa kuolemanpelon ja takertumisen tähän maailmaan.
Jotta näin kävisi, meidän pitää kiinnittyä taivaaseen.
Meidän pitää kouluttaa sydämemme uudelleen.
Toisena vuotenani tanssin Herran edessä viisi minuuttia päivässä.
Tajusin, että Jeesus käski meidän iloita, kun meitä vainotaan.
"Autuaita olette te, kun ihmiset minun tähteni [...] vainoavat ja -
valhetellen puhuvat teistä kaikkinaista pahaa.
Iloitkaa ja riemuitkaa, sillä teidän palkkanne on suuri taivaissa."
Ollakseni kuuliainen päätin iloita aktiivisesti päivittäin.
Lauloin noita jakeita tanssiessani. Kohdassa: "Iloitkaa ja riemuitkaa, -
sillä teidän palkkanne on suuri taivaissa" hyppelin toistellen: -
"Niin! Minä iloitsen, sillä palkkani on suuri taivaissa!"
Vakuutan, että aloittaessani tämän en juuri piitannut palkasta.
On tosi vaikeaa innostua tulevasta palkkiosta, -
kun kärsii ja haluaa helpotusta heti.
Mutta kun toistin päivittäin iloitsevani palkasta taivaassa, -
niin vaikka en tuntenut iloa enkä aitoa innostusta palkasta, -
jokin alkoi muuttua sisimmässäni.
Aloin yhä enemmän keskittyä taivaaseen ja haluta sinne.
Lauloin myös sydämeni laulua, jonka kirjoitin vankilassa.
"Haluan seisoa edessäsi silloin katumatta pelkuruutta, laiminlyöntejä."
Mutta tässä säkeistön loppu: -
"Kuulla: 'Hyvin tehty, uskollinen ystäväni. Tule saamaan palkkasi.'
Jeesus, iloni, sinä olet palkinto, jonka takia juoksen."
Kun toistin tätä päivittäin, minuun juurtui jotakin, -
yksinkertainen, perimmäinen tieto, että palkkani on Jeesus.
Pyrkiessäni jumalanpelkoon, oikeaan näkökulmaan, katsomaan taivaaseen -
näkemykseni oli kuukausien myötä muuttunut. Minuun rakentui jotakin.
Niinpä lausuin näitä sanoja tuomareille ja medialle oikeudessa.
Näin lukee oikeuden pöytäkirjassa: -
"Olen siunattu, koska Jeesuksen tähden -
moni on kohdellut minua väärin ja vainonnut, ja nyt kärsin.
Olen siunattu, koska minut on erotettu vaimostani ja lapsistani.
Olen siunattu, koska olen vankilassa.
Päätän auliisti kärsiä Jeesuksen tähden.
Kärsimällä Hänen tähtensä toivon osoittavani jokaiselle -
Hänen verrattoman arvonsa."
Tämä ajattelutapa ei helpottanut asioita.
Kärsiminen oli yhä tuskallista. Tunsin surua, syvää yksinäisyyttä.
Kaipasin perhettäni. Ja tunsin yhä pelkoa.
Mutta sen vastustaminen oli vakaumus, sinnikäs ääni sanomassa: -
"Et voi paeta.
Panoksena on suuria, tärkeitä asioita. Pysy lujana."
Ystävät, alkakaa työstää tätä nyt.
Rukoilkaa sydämeenne jumalanpelkoa, -
jotta tekään ette erkaannu Hänestä ettekä antaudu ihmispelon valtaan.
Aloin tehdä tätä varhain, pyrin siihen, anelin sitä Jumalalta, -
koska tiesin tarvitsevani sitä.
Julista totuutta: "Olen taivaan kansalainen, -
elän päästäkseni Jeesuksen eteen. Jeesus on palkintoni."
Julista sitä toistuvasti, niin alat uskoa siihen ja noudattaa sitä.
Kehitä myös näkemistä ikuisuuteen saadaksesi oikean näkökulman.
Ja lopuksi: laske kustannukset.
Ja päätä, että olet valmis maksamaan hinnan.
Jeesus sanoi: "Pysykää lujina, niin voitatte omaksenne elämän."
Hän ottaa sinut luokseen. Ja niin olet turvallisesti kotona.
Kiitos seurasta.
Seuraavaksi puhun vaarasta, joka oli tuhota ystävyyteni Jumalan kanssa.
Se on vaara, jonka joka ainoa meistä kohtaa.
Suomennos: Marja Sevón