VANGLAST VABAKS
Olen usklikust perest pärit poiss, kes sattus vanglasse
ja kelle selja taga vanglavärav sulgus.
Minuga läks nii, et mu elu kiskus kiiva -
narkokambad ja muud sellised asjad.
Kõik see kurjus, kuritegelik maailm ja alkohol.
Kõik see kokku tõi mu ellu üha halvemaid asju,
kuni lõpuks olin ise suur narko tarbija, kurjategija
ja ka narkomüüja.
Sain selle eest 6 aastat vangistust.
Alguses oli ta kaasas koguduse töös,
aga siis tuli ametikool ja teised ajad.
Nii jäi ta ka vähehaaval kogudusest eemale.
Tal tekkis uus sõprade ringkond. "See on ju hea!" ütles ta.
Kord ütlesin Pekkale ta sõbra kohta, kui ta siin oli,
et minu meelest pole see väga hea, et tal sellised sõbrad on.
Ta vaatas mulle väga armsasti silma ja ütles:
"Kuule, mida halba ta sulle on teinud?"
Siis jõudsingi järeldusele, et mis arvustaja mina olen.
Läks aega mööda ja saabus hetk, kus ma kahtlustasin,
et kõik pole justkui korras Pekka elus,
aga samas ma ka ei teadnud täpselt kõiki tema asju.
Oli suve lõpp või sügise algus, kui olin oma suvemajas
ja Pekka vanem vend Martti tuli mulle sinna külla.
Ta rääkis mulle, et Pekka on kinni nabitud
ja viibib politsei arestikambris.
Ta sattus vangi.
Martti rääkis ka kogu loo taustast.
Milliseks läbikukkunud emaks ja kasvatajaks ma end pidasin.
Kui tulin siia Kuopio vanglasse, oli selline olukord,
kus kõik vaimulikud asjad olid üldse kõik ununenud.
Aga kui ma siin olin ja istusin, siis tundus kuidagi,
et Jumal hakkas mind enda poole tõmbama.
Hakkas mind tugevalt enda poole kutsuma.
Oli selline tunne, et pigem ma suren, kui et lähen vangla kirikusse.
Samas oli elu jätnud siiski oma jälje
ja elu ilmalikus sfääris polnud olnud mulle kerge koht.
Lõpuks julgesin siiski minna sinna vangla kirikusse.
Läksin sinna ja kuulasin kogu selle koosoleku ära.
Koosoleku lõpus juhtus aga midagi imelist.
Ta oli väga sünge ilme -ja sünge väljanägemisega -
selline suurt kasvu mees seal kirikupingis.
Kuulutasin seal Jumala Sõna,
kui korraga kogesin keset kõnet tugevalt oma südames,
kui vaatasin Pekka poole,
kuidas mulle öeldi: "Ma võtan selle mehe oma käsutusse"
Tundsin selles ära Jumala Püha Vaimu hääle.
See oli nii tugev, et ma olin selles täiesti kindel.
Vangla karjane, kes seda koosolekut pidas,
tuli otse minu juurde ja ütles kõva häälega naeratades:
"Milline Jumala mees!"
Sel hetkel toimus midagi otsustavat
ja ma olin ühtaegu elevil kui segaduses.
Pekka vaatas kaugusse ja vastas kuidagi niimoodi:
"No mina nüüd vist küll mingi Jumala mees ei ole."
Ütlesin, et ma tean seda,
aga et nii nagu ta on, nii ka Jumal saab kasutama teda.
Vestlesime natuke aega pingil istudes.
Vestluse lõpus esitasin Pekkale küsimuse:
"Kas tohin su eest palvetada täies vaikuses?"
Pekka vastas jaatavalt.
Hakkasin nende asjade üle oma sügavaimas sisemuses arutlema.
Juhtus midagi erilist - Jumal kõnetas mind selgelt.
Tagantjärgi võib öelda, et Jumal kutsus mind oma poole.
Siis ma ei saanud sellest veel aru.
Tasapisi hakkasid vaimulikud asjad mu jaoks tähtsaks muutuma,
aga samal ajal kõik see viha ja kurjus, mille maailm oli mulle kaasa andnud,
viisid mind enesetapu mõteteni.
Tundus, otsekui kõik muu oleks ümbert kadunud
ja peale enesetapu polnudki nagu mingit muud võimalust.
Nii otsustasingi teha seda ühel laupäevasel päeval - 18.03.2000
Olin teel ühele oma kohtumisele,
kui vanglakaplan sattus mulle koridoris vastu tulema.
Olin liikumas kambrites
ja läksin ka sinna osakonda, kus Pekka oli.
ja ma kogesin taas oma sisimas, et pean talle ütlema:
"Pekka, ma pean sinuga rääkima."
Pekka ütles, et on minemas ühele kohtumisele,
kuid et kas ma saaks minna ta kongi siis,
kui ta sealt tagasi tuleb.
Ütlesin, et muidugi saan.
Seal me siis vestlesime
ja ma küsisin Pekkalt, kas ma võin palvetada?
Kogesin südames, et nüüd on see hetk.
Pekka nõustus sellega ja me põlvitasime põrandal.
Me palvetasime "patuse palve"
ja ma sain Jeesuse nimel kuulutada Pekka patud andeks
ning õnnistada teda.
Siis aga avanes mu silmades ja südames olukord,
kus ma tajusin, et Jeesuses võib alati leida kaitset
ja kuidagi tundus, et kõik, mis oli olnud katteks ees,
see kõik kadus ära.
Mõistsin, et mul on sellest probleemist olemas väljapääsutee.
Lähme nüüd vangla kirikusse, kus ma räägin teile rohkem.
Järgmisel pühapäeva hommikul, kui ärkasin -
see pühapäeva hommik oli minu jaoks üldse kõige märkimisväärsem -
tõusin voodist üles ja tajusin, et nüüd on mu elus midagi muutunud.
Olin aastaid tarvitanud narkootikume ja ravimeid,
jätkates osadega neist ka vanglas,
kui äkki mõistsin, et ma ei tahagi neid enam.
Teine märkimisväärne asi oli see, et kõik viha, kibedus ja kurjus,
mis olid olnud mu elus
ja mis olid toonud kaasa palju vägivalda ja teiste halvustamist -
eriti nende, kes endaga hakkama ei saanud.
Tajusin, et suur muutus oli toimunud -
ma ei vihanud ega halvustanud enam kedagi.
Inimesed hakkasid ümberringi tunduma inimestena.
See oli selline Jumala ime, mida Ta arvas heaks teha mu puhul.
Aeg läks edasi ja äkki tajusin,
et mu ema on aastaid mu eest palvetanud,
et mu elus toimuks muutus
ja Jumal kaitseks mind ja päästaks mu.
Mõtlesin, et helistan emale ja nii ma ka tegin,
rääkides talle oma loo.
Ta oli väljaspool vanglat teine inimene peale kaplani,
kellele tahtsin rääkida
ja keda tahtsin lohutada sellega, et Jumal on minus midagi teinud.
Ei oska õieti kirjeldadagi seda, kui õnnelik sel hetkel olin.
Sain aru, et see on tõeline, kui ta mulle teatas, et ta tuli usule.
Selles osas olid mu eestpalved oma vastuse saanud.
Ta koges Jumala ja mitte minu ega kellegi teiste sõnu.
Jumal kõnetas teda oma armastusega
ja kinkis talle uue elu täis elavat lootust.
See on midagi muud, kui mõistuse otsused.
See on kestev ja püsiv.
Tal sai oma õppetunni.
Jumal pööras selle raske olukorra otsekui õppetunniks,
nii et täna ta mõistab, et pole olemas lootusetuid olukordi.
Ta silmad vaatavad sellise armastusega,
nagu Taevaisa omad tedagi vaatasid.
Nüüd vaatab ta samade silmadega neid inimesi,
keda Jumal ta juurde toob.
Muidugi oli see ema jaoks rõõmukoht, kui ta oli aastaid mu eest palvetanud.
Kindlasti tundis ta ka mitmesugust vaeva ja kõike sellist,
kuna ta teadis, et pojal läheb nii nagu läheb.
Elu läks edasi nii,
et olin peale usklikuks saamist veel mõne aasta vangis.
Tegime koos pastoriga Kuopio vanglas palju asju koos.
Me vestlesime.
Pastoril olid head laulurühmad, piibliringid jne.
Hakkasin nendes osalema.
Seda näeb Pekka silmadestki, et midagi positiivset on juhtunud.
Kõik see viha ja kibedus on ära kadunud.
Asemele on tulnud pehmus ja Jeesuse armastus.
Nii nagu Pekka ja mitme teisegi usklikuks saanu puhul
olen märganud seda, et üks suur asi on kontakt väljapoole -
vangla pastoritega ja kogudusega.
See töötas Pekka puhul eriti hästi.
Ta sai algusest peale tuge nii vanglapastoritelt kui kogudusest.
See aitas teda ka hiljem tsiviileluga kohaneda.
Tal oli olemas otseühendus kogudusega.
Täna, kui olen jälginud Pekka tegevust ligemise aitamisel
ja mida see tegevus endaga praktikas ning eriolukordades kaasa toob,
siis mõtlen, kas sellel mehel üldse närve on?
Temas on toimunud nii totaalne muutus.
See kõik on Jumala Püha Vaimu töö, mis Jumal on Pekkas teinud.
Inimese osa teise inimese aitajana pole lõppude lõpuks midagi,
sest Jumal ja Ta Vaim teeb inimeses oma tööd.
Hingehoidja ja Jumala Sõna kuulutaja on vaid kanalid, keda Jumal kasutab
ehk siis Jumala tööriistad.
Teid on kindlasti mitmeid,
kes te kogete samal moel läbikukkumist.
Ma julgen teile öelda, et kui me palvetame,
siis Taevaisal on üks imeline navigaator.
Autodes on need, mis sind juhivad õigesse kohta ja õigele aadressile,
aga Taevaisal on veel täpsem navigaator.
Kui me palvetame, siis Ta teab, kus on see sihtmärk,
keda me südames armastusega kanname
ja kellele Tema hoidmist ja elu muutust palume.
Seda olen kogenud ka omal nahal ja julgen kinnitada,
et see kehtib iga ohkava isa ja ema ning lähedase puhul.
Ta kannab meid ja lohutab meid läbikukkunuid.
Elan teile, kes te täna oma südames muret kannate, kaasa
ja õnnistan teid tänumeeles ja teadmises,
et Taevaisa saab teid lohutada
ja anda uut julgust paluda oma armsate eest
ning õnnistada neid just seal, kus nad parasjagu on.
Jumal tahab kutsuda meid enda juurde,
olenemata sellest, kas meil läheb hästi või halvasti.
Jeesus armastab meid väga.
Jumalal on igaühele kutse.
Jumalal on igaühele kutse ja abinõu, milline see kutse kellelegi on
ja milline see on sinu puhul.
Pole olemas sellist olukorda, kus Jumal ei suudaks midagi teha.
Jumalal on alati abinõud päästmaks inimesi
headest ja halbadest kohtadest.
Mu jaoks oli elu muutus suur asi.
Täna saan teha tööd koos vabanevate vangidega.
Oma kogemuste põhjal leian koostöös neid mudeleid,
mida hakatakse rakendama nende vabanenud vangide puhul,
kes tahavad saada välja sellest kuritegelikust ringist.
Tahavad kogeda uut elu ja leida uusi võimalusi.
Vanglakirik on mu jaoks tähtis koht, kus õppisin elama uut elu,
tutvusin Piibliga Jumala Sõna kuulutuse kaudu
ja leidsin oma ellu nö uut indu, mille põhjal edasi liikuda.
Jeesus armastab sind
ja tahab sind väga enda juurde kutsuda.
Inimesed palvetavad su eest
ja mitmed tahavad käia su kõrval, kui hakkad järgima Jeesust.
See on see vanglavärav,
kust ma vabanemispäeval välja astusin.
See vanglavärav on selline koht, kus igaüks teeb valikuid,
kui väravast välja astutakse.
See on see hetk, kus kõik vanglas tehtud otsused -
olgu need siis seotud vaimulike asjadega,
elu muutuste, pere või koduga,
või sellega, kuidas peale vabanemist oma eluga edasi minna -
siis siit väravast välja astudes tehaksegi need esimesed valikud.
Need esimesed 15 minutit, tund, paar ööpäeva.
Need on need tähtsad asjad,
millega iga vabanev vang tegelema peab.
Kui Jeesus muutis mu elu, tekkisid mul tohutud jõuvarud
ja selline elu ülesehitamise tahe.
Kui hakkasin oma elu üles ehitama,
tekkis mul ka ühendus kogudusega ja uued sõbrad.
Kõik katkised suhted inimeste ja mu sugulastega
said uuel moel üles ehitatud.
Aga seda kõike tänu sellele, et ma tegin elus valikuid
ja need valikud on juhtinud mind heale teele.
Paljudel on küll head kavatsused ja on langetatud usuotsuseidki,
millele on ehitatud oma tulevikupilt,
aga peale neist väravaist väljumist
on mitmed valikud osutunud siiski valedeks
ja toonud sageli tagasi vanglasse.
Jeesus armastab sind
ja tahab anda sulle jõuvarusid edasiminekuks.
Leidub kogudusi ja inimesi, kes toetavad vabanevaid vange.
See on selline tee,
kus on alati võimalus pöörduda elus täitsa uuele teele.
Väravast edasi!
Tõlge: Raul Jürimaa