JUMALA PUHUU ERÄMAASSA Transjordania
Elia - tuliset vaunut
Tämänpäiväisessä jaksossa -
menemme profeetta Elian synnyinpaikkaan nimeltä Mar Elias.
Koska tuo paikka on syrjäinen ja sinne on vaikea löytää, -
siellä ei ole paljon turisteja.
Meillekin on suuri haaste löytää tie perille.
Paikka on merkittävä, koska Elia syntyi ja kuoli samassa paikassa.
Tai ei hän kuollut. Hänet otettiin tulisilla vaunuilla Taivaaseen.
Hän on toinen Raamatun ihmisistä, joka ei kuollut. Toinen oli Jeesus.
Lähdemme nyt etsimään kukkulaa, jolta Elia otettiin taivaaseen.
Kukkulaa kutsutaan nykyisin arabiaksi nimellä Mar Elias.
Katsotaanpa, löydämmekö sen.
Elia ja Mooses olivat kuin kaksi Vanhan Testamentin symbolia.
Mooses edusti Tooraa eli Sanaa, -
ja Elia oli yliluonnollisen ja ihmetekojen edustaja.
He olivat osittain hyvin erilaisia, kuten heidän toimintansakin oli.
Toisaalta se oli myös hyvin samankaltaista.
He molemmathan lähtivät taivaaseen samalta seudulta, jolla nyt ajamme.
Mooses kuoli ja haudattiin, kuten Raamattu kertoo, -
mutta Elia otettiin taivaaseen.
He molemmat ilmestyivät meille myös Uudessa Testamentissa, -
kun he olivat Kirkastusvuorella Jeesuksen kanssa.
Luetaan Raamatusta Matt. 17:1-6.
"Ja kuuden päivän kuluttua Jeesus otti mukaansa -
Pietarin sekä Jaakobin ja hänen veljensä Johanneksen -
ja vei heidät korkealle vuorelle, yksinäisyyteen.
Ja hänen muotonsa muuttui heidän edessään, -
ja hänen kasvonsa loistivat niinkuin aurinko, -
ja hänen vaatteensa tulivat valkoisiksi niinkuin valo.
Ja katso, heille ilmestyivät Mooses ja Elias, jotka puhuivat hänen kanssansa.
Niin Pietari rupesi puhumaan ja sanoi Jeesukselle: -
"Herra, meidän on tässä hyvä olla; jos tahdot, niin minä teen tähän -
kolme majaa, sinulle yhden ja Moosekselle yhden ja Eliaalle yhden".
Hänen vielä puhuessaan, katso, heidät varjosi valoisa pilvi; -
ja katso, pilvestä kuului ääni, joka sanoi: -
"Tämä on minun rakas Poikani, johon minä olen mielistynyt; kuulkaa häntä".
Kun opetuslapset sen kuulivat, -
lankesivat he kasvoilleen ja peljästyivät kovin."
Eli nämä samat kaksi ihmistä Galilean Kirkastusvuorella, -
kytkeytyvät juuri tähän paikkaan Jordanin itäpuolella.
Mutta Jordanin itäpuolella on vielä yksi Elian synonyymi - Johannes Kastaja.
Malakian kirjassa sanotaan: -
"Ennen kuin tulee Herran päivä, suuri ja pelottava, -
minä lähetän teille profeetta Elian." (92-käännös)
Luetaan Matt. 17:10-13:
Ja hänen opetuslapsensa kysyivät häneltä sanoen: -
"Miksi sitten kirjanoppineet sanovat, että Eliaan pitää tulla ensin?"
Jeesus vastasi ja sanoi: "Elias tosin tulee ja asettaa kaikki kohdalleen.
Mutta minä sanon teille, että Elias on jo tullut.
Mutta he eivät tunteneet häntä, vaan tekivät hänelle, mitä tahtoivat.
Samoin myös Ihmisen Poika saa kärsiä heiltä."
Silloin opetuslapset ymmärsivät hänen puhuneen heille Johannes Kastajasta."
Siten myös Johannes Kastaja oli vertauskuva Eliasta.
Saavuimmekin Tisben törmälle, jossa aikoinaan sijaitsi -
paikka nimeltä Tisbea. Juuri täällä syntyi profeetta Elia -
ja tältä kukkulalta hänet otettiin tulisissa vaunuissa taivaaseen.
Kiinnostavaa on se, että tuolloin ihmisillä ei ollut sukunimiä.
Esim. Jeesuksen sukunimi ei ole Kristus, kuten monet luulevat.
Eliaakin kutsuttiin kotipaikkansa nimen mukaan Elia Tisbealaiseksi.
Raamatussa mainitaan sellaisia paikan ja ihmisten nimiä, -
kuten Joosua Nuunin poika, Jeesus Nasaretilainen, heettiläinen Uuria.
Lisänimi voi viitata isän nimeen, paikkaan tai vaikkapa kansaan, -
ja niitä käytettiin identifioimaan ihmiset toisistaan, -
sillä tuohon aikaan oli erittäin paljon samannimisiä ihmisiä.
Tiedämme siis nimestä, että Elia Tisbealainen on syntynyt täällä.
Synnyinpaikan nimi liittyi hänen nimeensä koko hänen elämänsä ajan.
Jeesuksen nimellä 'Nasaretilainen' oli kielteinen sävy.
"Mitä hyvää voi tulla Nasaretista?" sanoi tuolloin käytetty sanonta.
Jeesusta kutsuttiin myös suurella arvonimellä - Daavidin Poika.
Daavid oli hänen kaukainen esi-isänsä, mutta siihen aikaan -
henkilön nimeen voitiin liittää kaukaisenkin esivanhemman nimi.
Arkeologisten kaivausten perusteella tiedämme -
joidenkin paikkojen sijainneen samoissa kohdissa, -
kuten Jerusalem, Kapernaum ja Nasaret... mutta missä sijaitsi Tisbe?
TÄSSÄ! Saamme kiittää varhaisia kirkonrakentajia siitä, -
että kirkkoja nousi Raamatun kertomusten tapahtumapaikoille.
Muistettiinhan Raamatun tapahtumia todella pitkään, satoja vuosia...
Polvesta polveen kerrottiin, että "juuri tässä tapahtui se ja se..."
Kun Rooma kääntyi kristinuskoon, -
kirkosta muodostui katolinen valtion kirkko, -
kirkkoja ryhdyttiin pikaisesti rakentamaan joka suuntaan -
Raamatun tapahtumapaikoille.
Välillä ne olivat hyviä, aina ei.
Eli jos rakennus on säilynyt alkuperäisenä, -
sitä varmemmin se sijaitsee todellisella tapahtumapaikalla.
Mutta täällä ei ole kirkkoja, eikä arkeologisia todisteita niistä.
Kirkkoja tuhottiinkin. Persialaiset hävittivät melkein kaikki kirkot.
Mutta silti arkeologit löysivät maan alta -
joitakin muureja, alttareita, mosaiikkia ym.
Niiden perusteella varmistui, että täällä on tapahtunut jotain -
kristinuskon kannalta tärkeää, tai elänyt sille tärkeä henkilö.
Nyt olemmekin 1400 v. vanhassa, Bysantin aikaisessa kirkossa.
Näkyvissä on alttari ja kuoriholvi, jotka ovat alkuperäisiä.
Tässä on restauroidut muurit, jotka ovat maan alla säilyneet hyvin.
Tuolla sijaitsevat kastealtaat.
Voimme tämän kirkon perusteella tietää, -
että täällä on elänyt ja syntynyt profeetta Elia, -
joka lähti täältä myös taivaaseen.
Historiasta tiedämme persialaisten hyökänneen tänne v. 614.
He vihasivat raivokkaasti myös kristittyjä -
ja hävittivät kaikki kirkot ja tappoivat papit.
Melko varmasti tämäkin kirkko koki saman kohtalon.
Toisen teorian mukaan sen hävitti maanjäristys, -
sillä täällä Afrikan ja Aasian laatan saumassa, -
maanjäristykset ovat yleisiä.
Tämän vanhan kirkon raunioille on rakennettu uusi.
Näin tehtiin usein, kun löydettiin vanha kirkon paikka.
Vanhan esiin kaivamiseksi ei nähty vaivaa, vaan rakennettiin uusi.
Tämäkin kirkko on todella uusi - eli vain 600-vuotias.
Nyt olemme nousseet tämän uuden kirkon tasanteelle.
Kiinnostavaa, että kirkon lisäksi täällä oli myös asuntoja.
Ilmeisesti täällä oli myös munkkien ja muun väen asumuksia.
Se tarkoittaa sitä, että tärkein asia heille oli veden saanti.
Kuinka vettä saatiin? Tässä on alkuperäisesti nähtävissä.
Hyvä ettei kaikkea ole restauroitu. Tässä on yksi kalliokuopista, -
jotka louhittiin vesisäiliöiksi, ja mehän olemme kallion päällä.
Kun katsomme tänne, näemme laajemman kaivauksen.
Se on alaosasta laajempi, ylhäältä kapeampi - eli pullon muotoinen.
Tästä vesi juoksi kanavaa myöten sisään, -
ja kertynyttä vettä sai sitten nostaa käyttöön.
Ja tietysti, kun on vesisäiliöt ja kirkko, -
voimme päätellä, että luonnollisesti ihmisiä kastettiin, -
ja kasteallastakin tarvittiin. Katsokaa, kuinka hyvin se on säilynyt!
Jopa rappaus on ehjä -
ja sen sileä pintakin on paikoittain täysin nähtävissä.
Miten ihmeellinen näyte historiasta meidän edessämme onkaan!
Alkuperäinen kasteallas, jossa ihmisiä kastettiin.
Toinen menetelmä Raamatun eri paikkojen varmistamiseksi -
on kronikoitsijoiden kirjoitusten tutkiminen.
Yksi heistä oli varmasti kaikille tuttu, juutalainen Josifus.
Hän kirjasi muistiin suuren osan juutalaisten historiasta -
ja kertoi monista aikalaisistaan.
Kronikoitsijoiden lisäksi myös pyhiinvaeltajat tekivät muistiinpanoja.
Eräs pyhiinvaeltaja Bordeauxista -
kirjoitti vuonna 333 näin: -
"Kauempana joen rannalla on töyräs, josta Elia otettiin taivaaseen.
Kirkkoisät Eusebius ja Jeroma vahvistivat meille, -
että tämä on se paikka." - Juuri tämä.
Tällä puolen Jordania oli Elialla vielä yksi tärkeä paikka, -
eli Keritinpuro, jossa hän oli kolme vuotta nälänhätää paossa.
Raamatun tutkijat ja arkeologit eivät ole löytäneet tuota paikkaa.
Mutta todennäköisesti se oli yksi Jordanin sivujoista, -
joka virtasi ja sijaitsi Elian hyvin tuntemalla seudulla.
Korpit toivat Elialle leipää ja lihaa.
Kiinnostavaa on, mistä korpit saivat nälkävuosina leipää ja lihaa.
Korpit ovat myös ahneita, eivätkä jaa mitään löytämäänsä muille.
Se kertoo kahdesta seikasta.
Jumala voi käskeä kaikkein kitsaimmankin olemaan antelias, -
ja Jumala tietää, mistä kaikki tarvittava löytyy.
Myös silloin kun ihmiset kuolevat nälkään, Jumalan apu on tarjolla.
Mutta yksikään avun lähde ei kestä ikuisesti.
Kun elämämme "Keritinpurot" kuivuvat, -
Jumala lähettää "Siidonin leskinaiset" meidänkin tueksemme.
Mikä tuo on? Mitä arvaatte? Suurin osa ei taida sitä tietää, -
koska se sijaitsee hyvin erikoisella paikalla.
Yleensä nämä rakennettiin peltojen ja viinitarhojen vierelle, -
sillä kyseessä on viinipuristamo.
Tuohon pidempään osaan pantiin viinirypäletertut, -
miehet pesivät jalkansa ja ryhtyivät tallomaan rypäleitä.
Kaikki ulos tuleva mehu valui tähän syvään sammioon, -
josta se otettiin talteen, suodatettiin ja pantiin käymään. Niin syntyi viini.
Viiniä tarvittiin kirkossa tietysti ehtoolliseen, ja moneen muuhunkin.
Viiniä täällä käytettiin paljon. Paavalikin sanoi Timoteukselle: -
"Älä enää juo vain vettä, vaan käytä vähän viiniä -
vatsasi tähden ja usein uudistuvien vaivojesi vuoksi." 1. Tim. 5:23
Israelin aikaan ei ollut Jordaniaa.
Tällä puolen jokea asui kaksi ja puoli Israelin heimoa: -
Ruben, Gaad ja puolet Manassesta.
Voimme siis sanoa seisovamme Gaadin suvun mailla.
Tämä oli Israelin perintömaata.
Kuljemme kirkon jalustalta edelleen itään. Mistä tiedän suunnan?
No siitä, että alttari sijaitsee itäpäädyssä.
Valitettavasti siitä ei ole paljoa enää jäljellä.
Tosin joltain osin on säilynyt hyvin kaunista mosaiikkia.
Katsotaan, mistä niitä löydämme. Esim. täällä on pieniä jäänteitä.
Olemme taas seudulla, jossa rakastettiin mosaiikkeja.
Kuten näette, koko tämä lattia oli mosaiikilla katettu.
Kuinka omistautuneita ihmiset olivatkaan rakentaessaan kirkkoja -
ja koristellessaan ne neliösentin kokoisilla mosaiikin palasilla, -
ja vieläpä satojen neliöiden laajuudelta.
Ihmiset halusivat tehdä Jumalan huoneen kauniiksi.
Kirkot rakennettiin aina niin, että alttari tuli itäpäähän.
Tässä näemmekin, miten pappi tuli holvin alta jakamaan ehtoollista -
ja katsoi silloin länteen päin.
Seuraavaksi puhummekin Eliasta.
Koko ihmiskunnan historiassa, vain kolme ihmistä on otettu Taivaaseen.
Jumala otti Eenokin luokseen tämän elettyä lyhyen elämän - 300 vuotta.
Jeesus otettiin Taivaaseen Öljymäeltä, jonne Hän myös palaa.
Ja Elia, jonka Elisa näki vietävän Taivaaseen -
tulisilla vankkureilla ja enkelien saattamana, juuri tältä kukkulalta.
Täällä seistessä sydän tuntee riemua! Sillä ajatelkaa.
Kerran mekin saamme osaksemme samanlaisen saattueen kuin Elia!
Paavalin mukaan, kaikki meidät jotka uskomme Jeesukseen, -
nostetaan pilviin Jumalan luokse yhdessä silmänräpäyksessä!
Mikä suuri kunnia se onkaan!
Elia oli suuri uskonmies, joka rukoili palavasti.
Kolme vuotta hän pyysi Jumalaa estämään sateen syntiselle maalle.
Kerran Karmelin vuorella hän pyysi tulta Taivaasta, -
ja kolmen vuoden kuluttua hän rukoili, että alkaisi taas sataa.
Miten mahtava rukoilija!!
Jacobus kertoo Elian olleen ihminen heikkouksineen, kuten mekin.
Hän pelkäsi henkensä edestä kuningatar Iisebelia.
Hän luuli jääneensä uskossaan yksin, mutta silti -
Raamattu kertoo hänen rukoilleen kiihkeästi. Luetaan Jaak 5:16: -
"Tunnustakaa siis toisillenne syntinne ja rukoilkaa toistenne puolesta, -
että te parantuisitte; -
vanhurskaan rukous voi paljon, kun se on harras.
Elias oli ihminen, yhtä vajavainen kuin mekin, -
ja hän rukoili rukoilemalla, ettei sataisi; -
eikä satanut maan päällä kolmeen vuoteen ja kuuteen kuukauteen.
Ja hän rukoili uudestaan, -
ja taivas antoi sateen, ja maa kasvoi hedelmänsä."
Kun puhumme näin karismaattisesta ihmisestä saatamme luulla, -
että hänellä ei ole lainkaan heikkouksia.
Hänhän on aina vahva ja loistava kuten Eliakin.
Mutta Raamatun mukaan -
hänelläkin oli heikkoutensa, aivan kuten meilläkin on.
Voimme saada lohtua siitä, kuinka hänen rukouksiinsa vastattiin.
Heikkoina ihmisinä voimme rukoilla samalla tavoin, kuten Elia.
Elian nimen erityinen merkitys luonnehtii hänen elämäänsäkin.
Se tarkoittaa "Jumalani on Jehova, Jahve". Hänen Jumalansa oli Jehova.
Kun koko valtakunta kääntyi palvomaan Baalia, -
Elia luuli jääneensä ainoaksi Jehovan palvelijaksi.
Siltikään hän ei taipunut valtavirran mukana kääntymään -
miellyttääkseen kuningas Ahabia ja kuningatarta, -
sillä Jehova oli hänen Jumalansa.
Entä me? Kaikkien kääntyessä palvomaan uraa, rahaa, menestystä, -
olemmeko Elian tavoin valmiita seisomaan koko maailmaa vastaan?
Hänellä oli Karmelin vuorella haaste Baalin profeetoille: -
"Se Jumala, joka vastaa tulella, on todellinen Jumala."
Baalin profeetoilla oli tapana huijata ihmisiä -
pitämällä salaa tulta alttarin alla. Elia tiesi sen ja sammuttikin valetulet.
Elian rukoiltua, tuli löi Taivaasta hänen alttariinsa -
polttaen jopa veden!
Tämä osoitti tulen olevan Taivaasta, eikä ihmisen tekemä.
Näin Elia käänsi puolessa päivässä kansan sydämet Jumalan puoleen.
Siksi Malakia kutsuu Johannes Kastajaa Eliaksi, -
joka tulee ennen Jeesusta.
Elämänsä lopulla Elia löysi nuoren miehen, -
jonka hän kutsui seuraajakseen ja palvelijakseen.
Mies oli nimeltään Elisa.
Elisa oli vauras maanviljelijä, joka kynti maitaan härillä.
Hän vastasi Jumalan kutsuun jättäen kaiken, ja lähti seuraamaan Eliaa.
He kulkivat paikasta toiseen.
Kun Elian elämä lähestyi loppuaan, he saapuivat Jordanin rantaan.
Elisa ei jätä isäntäänsä, vaan seuraa häntä uskollisesti.
Elia kyllä pyytää Elisaa jättämään hänet, mutta tämä ei jätä.
Heidän saavuttuaan Jordanille, Elia riisuu viittansa, -
kietoo sen rullaksi ja lyö sillä vettä. Kuvitelkaa!
Jumala tekee ihmeen vain heille! Vedet väistyvät -
ja kaksi miestä kävelee poikki Jordanin. Hämmästyttävää!
Ja kun he saapuvat joen poikki tähän paikkaan, jossa olemme nyt, -
kuvitelkaa, mitä tapahtuu!
Yhtäkkiä tässä paikassa, -
jossa Elia oli syntynyt, kasvanut ja viettänyt lapsuutensa, -
Elisa näkee Taivaasta tulevat vankkurit ja sen tuliset pyörät.
Vankkurit ottavat hänen isäntänsä ja vievät hänet Taivaaseen.
Elian noustessa vankkureissa ylös, hän vielä viimeiseksi -
laskee kädestä viittansa. Maininta viitasta ei ole merkityksetön, -
sillä viitta merkitsee voittoa, arvovaltaa ja korkeaa asemaa.
Se viitta putoaa alas. Elisa ottaa viitan ja käärii sen kokoon, -
lyö sillä Jordanin vettä ja huutaa: "Missä on Elian Jumala?"
Ja tapahtuu juuri samoin kuin Eliankin kanssa!
Joki väistyy, ja hän kävelee yksin sen läpi.
Ystävät, sellainen oli Elian elämä.
Sellaista tapahtui tällä paikalla vuosituhansia sitten.
Voimme miettiä, miten heikko mies vahvistui uskossaan, kuten mekin.
Horebin vuorella, Elian ollessa epätietoinen tulevasta, -
kuten mekin usein olemme, Elia tarvitsi Jumalaa.
Vuorella hän näki paljon vääriä ilmestyksiä, -
jotka eivät olleet Jumalasta. Myrskytuuli, maanjäristys, tuli...
Elia tunsi Jumalan. Hän tiesi, että nyt ei Jumala ollut tulessa, -
kuten oli Karmelin vuorella.
Jumala puhui hänelle hiljaisessa tuulen huminassa.
Jumala ei aina toimi samoin, ja Hän voi puhua meille monin eri tavoin.
Seisomme pyhällä paikalla, jossa on tapahtunut hyvin paljon.
Täällä Elia aloitti ja lopetti.
Jeesuskin sanoi: "Minä olen Alfa ja Omega" (Alku ja Loppu), -
kreikankielen aakkosten ensimmäinen ja viimeinen kirjain.
Tämä paikka muistuttaa meitä Israelin Jumalan uskottavuudesta.
Täällä on vaihdettu viestikapulaa, aloitettu ja lopetettu.
Paikka muistuttaa meitä Jumalan uskollisuudesta.
Hän aloittaa kanssamme, tekee meissä työtään -
ja vie sen päätökseen. Tämä paikka on TISBE!
Suomennos: Irene Tarkka