HENKILÖKOHTAISESTI INGEMAR
PÄIVÄ VAIN JA HETKI KERRALLANSA (Virsi 338)
Päivä vain ja hetki kerrallansa, -
siitä lohdutuksen aina saan.
Mitä päivä tuokin tullessansa, -
Isä hoitaa lasta armollaan.
Kädessään hän joka päivä kantaa, -
tietää kaiken, mitä tarvitsen, -
päivän kuormat, levon hetket antaa, -
murheen niin kuin ilon seesteisen.
Minulla ei ollut aavistustakaan, että minulla oli yksi munuainen.
Kuinka olisin tiennyt sen. Olinhan terve koko elämäni ajan.
Sairastuin vakavasti veren- myrkytykseen. Olin shokkitilassa.
Oli taistelu elämästä ja kuolemasta. Lääkärit tekivät kaikkensa.
Huomattiin, että minulla oli vain yksi munuainen. Se ei toiminut.
Herättyäni olin letkujen kanssa kiinni dialysis-kojeessa.
Mietin olisinko sidottuna tällä tavoin loppu elämäni.
Rukoilin Jumalalta apua.
Pääsin kotiin. Sairaskuljetuksella kävin joskus sairaalassa.
Eräänä päivänä poikani tuli kotiin.
Hän on melko hiljaa uskostaan, mutta hänellä on väkevä usko Jumalaan.
Hän tuli kotiin ja sanoi:
"Tunnen, että kehossasi on tapahtumassa jotain."
Se oli maanantai-ilta.
Tiistai aamuna mennessäni taas dialyysiin, -
sisään tuli eräs mies, joka pyysi saada tavata minua.
Hän on vanha veturinkuljettaja, josta on tullut radikaalikristitty.
Jumala käyttää ketä haluaa.
Vanha lastenkodin lapsi, jolla oli niin vaikeaa ja kurjaa.
Täysin rikollisuudessa ja huumeissa.
Joka muuttui ja Jumala tahtoi käyttää häntä aseenaan.
Jumala oli sanonut tuolle miehelle, että hänen on mentävä -
panemaan kätensä munuaiseni päälle.
Huom. ei munuaisteni, vaan munuaiseni.
Hän ei tiedä mitään sairaanhoidosta, panee kätensä.
Kysyessäni lääkäri sanoi, että paikka oli oikea. Hän rukoili lyhyen rukouksen.
Makasin kättenpäällepanemisen alla ja tiesin vain, että Jumala toimii.
Samanaikaisesti tämän tapahtuessa neljä seurakuntaa Uppsalassa -
kokoontuivat yhteiseen rukous- jumalanpalvelukseen -
rukoilemaan puolestani.
Olen todella otettu, että ihmiset erottivat aikaa sillä tavoin.
Siellä oli luja usko, että Jumalalla on kaikki kädessään.
Seuraavana aamuna dialyysikoneen luona -
ylilääkäri tuli juosten huoneen poikki papereita kädessään, -
istui sänkyni vierelle ja sanoi: -
"Erinomaista, mitä tulee arvoihisi viimeisen vuorokauden aikana."
Olin otettu enkä sanonut mitään.
Hän katsoi minuun hymyillen ja sanoi:
"Nyt pannaan peukalot ylös!"
Sanoin: "Selvä, tee se, lääkäri."
"Olen maannut tekemättä paljoakaan. Minulla on useampia sormia.
Pannaan kerralla kaikki sormet peliin." Ristin käteni.
Hetki oli tullut. Kaikki salissa kuuntelivat ja kerroin uskostani.
Sanoin, että tämä on minulle pyhä merkki.
Uskon rukoukseen ja Jumalaan. Ihmiset rukoilevat puolestani.
Ei ihme, että asioita tapahtuu.
Kiitos rikkaasta elämästä, sanon.
On fantastista saada omistaa tämä perusturvallisuus.
Elämässä ja kuolemassa. Luemme Raamatussa:
Joko sitten elän tai kuolen niin kuulun Kristukselle.
Elämäni on kätketty Hänessä, sanoo Raamattu.
Kätketty Hänen rakkaudessaan. Kätketty Kristuksessa, Jumalassa.
Joko sitten elän tai kuolen, niin kuulun Kristukselle.
Jeesus katsoo opetuslapsiaan ja sanoo: -
"Kukaan ei voi ryöstää teitä Isäni kädestä."
Ajattelen Raamatunjaetta, jonka sain muistoksi isältäni -
sinä iltana, kun tahdoin pelastua.
Jesaja 41:10: -
"Älä pelkää, sillä minä olen sinun kanssasi; älä arkana pälyile, -
sillä minä olen sinun Jumalasi; minä vahvistan sinua, minä autan sinua, -
minä tuen sinua vanhurskauteni oikealla kädellä."
MUA SIIPEIS SUOJAAN KÄTKE Virsi 552
Teksti & musiikki: Lina Sandell
Mua siipeis suojaan kätke, -
oi Jeesus, Herrani, -
suojassas suo mun olla, -
jos kuinka kävisi.
Sä kaikeks tule mulle -
valollas, neuvoillas, -
suo joka päivä elää -
mun yksin armostas.
Suomennos: Kirsti Eastwood