Titta på fågeln Som flyger på marken
Den oroar sig inte för det som kommer
Titta på världen Skapad av Gud
Allting prisar Herren
Sträcker sig mot Skaparen För att få vidröra Honom
Halleluja Fader vår!
Sjömännen ― till stöd för andra Del 1
Samarias verksamhetsledare Ismo Valkoniemi hyrde båten JOY -
och tog med fyra tidigare sjömän med fruar -
på kryssning till Fagerö i Kotka.
Han ville intervjua de här sjömännen -
och fråga varför de efter sin sjömanskarriär -
velat hjälpa rusmedelsmissbrukare.
Med på JOY var den tidigare kaptenen på Logos Pertti Merisalo -
lotskapten Ove Grönqvist, övermaskinmästare Krister Lindberg
och matros Olli Lindstén.
Senare blev de kända i helt andra sammanhang under andra titlar.
Efter armén gick jag till sjöss på en fraktbåt -
och sedan på Nestes tankbåtar.
Det blev trettio år, med skolår emellan, tills jag var 50 år.
Systemet var sådant att om man ville bli sjökapten -
måste man vara jungman och lättmatros två år -
och sedan kunde man ansöka till sjöfartsinstitutet.
Jag sökte in till Kotka och var ett år i styrmansklassen, -
sedan ett år på praktik som styrman.
Sedan ett år i överstyrmansklass och igen praktik.
Och så skepparklassen. Så Kotka är bekant för mig.
FAGERÖ PYTTIS Välkommen i hamn!
Det fanns mycket folk ombord, så om någon hade slocknat -
fanns alltid inhoppare.
Tekniken på den tiden var heller inte så krävande -
så det var inte så svårt.
Nuförtiden är besättningarna så små -
att om en super så finns ingen ersättare.
Sedan fanns s k vilda linjens båtar.
Männen var långa perioder borta hemifrån -
och ensamheten gjorde att man drack.
Som också ensamma på land gör.
PYTTIS FISKERIOMRÅDE
Jag slutade på sjön och med drickandet.
Jag ville slippa det.
Det var roligt medan man var på sjön.
Om man ville gå någonstans då vi kom iland -
sa pojkarna alltid att ska vi gå på en öl först.
Om man gick med så drack kamraten en eller två -
och så gick man till följande krog.
Pojkarna visste inte annat t ex om New York -
än de närmaste krogarna.
Så det var ganska fattigt när man kunde uppleva allt möjligt.
Jag började sedan ensam utforska städerna, Miami, New York.
Jag ville se dem när jag hade möjlighet.
Jag har ingen bakgrund i tron, -
varken i släkten eller bland kamraterna.
Jag gick i skola i Lahtis -
och hade hört om att det fanns troende.
Det var min enda vetskap.
Den andliga sidan tänkte jag var ett område -
som ännu inte var i skick.
Jag försummade skolan, -
men i sjöfartsinstitutet var jag en av de bästa.
Jag hade gift mig och idrottade.
Men sjön inverkade, -
jag var på långa trader i Nordatlanten och då avtog farten.
Om himlen under nattvakten råkade vara klar -
var natten full av stjärnor och planeter.
Man ska ju under nattvakten på Atlanten -
meddela styrman om några båtar syns till.
Många dagar var det inget att anmäla.
Då hade man tid att tänka och fundera över livet.
Då började jag fundera över Gud.
På den tiden bestämdes båtarnas positioner med sextant.
Jag tänkte att det måste finnas någon -
som har planerat alla de här planeterna -
och deras banor så att vi kan navigera.
Om det bara var slumpmässigt -
så skulle det inte bli något av sjöfarten.
Grundtonen och basen för att vilja hjälpa andra -
bottnar nog i det att jag själv fått så mycket förlåtet.
Och sedan jag kom till tro har jag också sett -
hur mycket jag fått i stället av Guds godhet och överflöd.
Att hjälpa medmänniskan och dela med mig har blivit viktigt.
Som kapten har jag sagt att när något fungerar -
så vill jag också förmedla det åt andra.
Det fungerar såsom Bibeln säger.
Jag var en tid i andligt sjömansarbete i Kotka hamn -
bland finska och utländska sjömän.
Många finländare som är med i det här projektet -
har kommit till tro där.
Så där ligger grunden.
Jag har själv fått så mycket förlåtet.
Hela familjen var sedan i kristet arbete i ca. åtta år -
då Gud kallade oss efter att jag kommit till tro.
Vi hörde om ett oceanfartyg, Logos, som bedrev missionsarbete.
De behövde yrkesfolk ombord.
Gud kallade oss genom en längre process till arbete där.
Vår dotter Miina var då åtta månader gammal.
Jag var en tid styrman och sedan kapten där.
Det var ett ekumeniskt och internationellt projekt.
Vi var sex år på Logos -
och sedan på organisationens andra båt Doulus i tre år.
Barnen har delvis växt upp där.
Det är super att växa upp sådär -
bland motiverade unga män och kvinnor -
och se olika städer och lära sig av missionärernas arbete.
Gud använde också våra små grupper -
som gick med en gitarr till fängelser.
På Papua Nya Guinea blev det väckelse i ett fängelse -
där 300 män kom till tro.
Man hade inte velat sluta, men min fru ville i land.