Titta på fågeln Som flyger på marken
Den oroar sig inte för det som kommer
Titta på världen Skapad av Gud
Allting prisar Herren
Sträcker sig mot Skaparen För att få vidröra Honom
Halleluja Fader vår!
Från skam till frihet
Välkommen till Räddningsarken!
Idag är vi på Samaria-Center.
Vi ska behandla ett ämne som berör oss alla, -
nämligen skammen och hur den inverkar på hela vårt liv.
Ibland också på gudsförhållandet och förhållandet till medmänniskan.
I själva verket har den stor betydelse för hur vi förhåller oss -
till medmänniskan och hur vi borde förhålla oss.
Vi ska titta på exempel ur Bibeln -
och se hur viktigt det är för oss kristna -
att förstå skammens betydelse för tillfrisknandet -
i vårt arbete för medmänniskan. Välkommen till programmet!
Människouppfattningen är mycket viktig för oss kristna -
och den inverkar på hur vi förhåller oss till andra.
Vi måste förstås utgå från det att vi alla är skapade av Gud.
Han har skapat var och en. Han har satt igång skapelseprocessen -
och väljer ut var och en från en grodd.
Han kallar oss vid namn. Vi måste utgå från det.
Var och en är enastående, skapad av Gud och värdefull, -
en odelbar helhet så att vi består av -
olika delar men vi är en människa.
Det är ganska svårt att förstå de här termerna -
men vi talar om Jesus som en del av Treenigheten, -
Fadern, Sonen och den Helige Ande. Vi kan inte ta ut Honom ur den.
Jesus är en människa och en del av Gud.
Man kan inte alltid dela upp allt. Människan är -
en helhet: fysisk, psykisk, social, andlig -
alla tre dimensioner måste tas med.
Om vi nu möter en människa, -
så måste vi göra det på alla de här delområdena.
Människan måste mötas som en fysisk varelse, -
som en psykisk människa, så som hennes psykiska konstitution är.
En människa tål mera än en annan.
Som en social människa, i vilken slags växelverkan -
och kultur har hon växt upp. Och som en andlig människa -
som representerar en viss tankemall.
På det sättet kan vi uppfatta människan som en helhet -
och som den hon är nu.
Gud verkar ju sedan på de här områdena -
och kan förändra en människa speciellt på det andliga delområdet.
Vi utgår från vad det här helhetsmässiga bemötandet.
Det är mycket viktigt för oss inom missbrukarvården.
Jag tror också att det är viktigt i församlingslivet -
och jag tror att det är viktigt att tänka så i varje kristens liv.
Vi måste utgå från skapelseberättelsen.
Den är helt central.
Vi måste gå till början av 1 Moseboken och läsa och begrunda.
Där framgår att Fadern beundrade Sitt skapelseverk -
och såg att det var fantastiskt och bra.
Han beundrade världen som Han hade skapat.
Han godkände den. Han hade ju skapat den.
Han välsignade människan och hela skapelsen.
I Faderns blick har jag som morfar märkt många element, -
liksom säkert många av tittarna.
Då jag som morfar ser på barnbarnen då de leker -
så de tittar ibland mot mig för att kolla om jag ser på dem.
Så gör de kanske en extra kullerbytta.
Där kommer vår betydelse som föräldrar och farföräldrar, -
att vi uppmärksammar barnen.
Där tror jag att Guds betydelse kommer fram då Han gick omkring -
och tittade på Adam och Eva och välsignade dem.
Adam och Eva visste var Gud gick.
De kanske tänkte: "Titta nu Far vad vi gör!"
För Gud var deras Far -
och det stora godkännande som Gud gav -
var ämnat för människorna.
Men sedan kom syndafallet och dess följder.
Vad följde på det?
Det ledde till att man flydde undan Guds blick.
Omedelbart gömde man sig i busken -
och där tänkte man att Gud ser oss säkert inte.
Man hade gjort något ont och skämdes.
Ur människans synvinkel var skammen oerhörd, -
men var det ur Guds synvinkel en så förskräcklig sak?
Vi ser att Gud sedan genast ville återställa relationen.
Vi ska titta på det senare.
Men då vi gör något orätt, -
så uppkommer skammen ur skulden -
och det leder till rädsla.
Rädslan, skulden och skammen är de känslor som följer på syndafallet.
Först fanns en fullkomlig kärlek, acceptans och beundran -
och sedan gömde man sig.
Strax därefter följde jakten på en syndabock.
Adam sade genast att kvinnan som du gav mig är skyldig.
Egentligen var Gud den skyldige.
Man började genast skyffla skulden på hustrun för äppelstölden.
Redan i följande generation sker det första mordet -
då Kain slog ihjäl Abel.
Det var en följd av syndafallet.
Och den verkar ännu idag här i världen.
Det ser då vi funderar på följderna i dagens värld.
Då man tänker på missbrukarvården så kan man ta en usel ölpub -
med fönstren täckta med svart tejp -
så att man inte kan se in. Där inne finns skam.
Man känner skam för att man dricker.
Så vi hittar en naturlig följd av syndafallet.
Därför innehåller den här världen efter syndafallet mycket trasighet, -
skuld, lidande och sjukdom. Världen är svårt störd av synden.
En människa som känner skam söker inte alltid hjälp, -
för hon tycker att hon förtjänat att ha det så här.
Men Gud har inte ämnat det så här.
Han har redan i begynnelsen tänkt sig nåden och förlåtelsen -
som en möjlighet som vi finner i Kristus.
Men vi hittar det här redan i skapelseberättelsen.
I skapelseberättelsen borde den största vikten läggas -
på dialogen mellan Gud och människa.
Det är frågan om ett förhållande. Gud skapade människan till -
ett dialogförhållande där Han vill vara i kontakt med oss.
Då vi gör orätt bryts förhållandet.
Jag hittar fortfarande hos mig själv den här mekanismen.
Om jag gör orätt så ber jag säkerligen inte genast.
Jag måste helt enkelt gå in i min självömkan och smärta.
Dialogförhållandet är viktigt för att Gud visade oss -
att förhållandet fungerade. Hur vet jag det?
I 1 Mos 3:10 talas om den här skammen.
"Jag var rädd, för jag var naken och därför gömde jag mig."
Jag funderar över reaktionen på nakenheten.
Var det inte fråga om skam? Och också om rädsla.
Människan märkte sin nakenhet.
Det är ju i själva verket att märka att jag är en människa -
som inte vill bli avslöjad.
Och det här lever kvar i oss ännu: vi vill inte bli avslöjade.
Jag talade om kommunikationsförhållandet.
Dess motsats är skamförhållandet.
Om Gud skapade oss till kommunikation -
där vi hela tiden för ett samtal och synden bryter det -
så uppkommer ett skamförhållande. Då gömmer vi oss i en buske.
Men Gud ville inte ha det så. Han ville ha en kommunikation.
Det finns ganska många trevliga saker om det.
Vi hittar här en Gud som frågar människan: Var är du?
Och det är en ganska speciell fråga.
Om människan gör något orätt, en orätt handling, -
så tillfrågas hon: Varför gjorde du så?
Men Gud frågade Adam och Eva, var är du?
Nu kunde man ju dra den slutsatsen att Gud inte hittade dem.
Men är det nu någon riktig teologi?
Hade den Allsmäktige skapat en paradisträdgård -
där Adam och Eva skulle kunna gömma sig -
så att Gud måste söka dem. Det tror jag inte.
Han ville inleda ett samtal med dem.
Vad för slags samtal har du och jag fört med ett litet barn -
som har gömt sig då det gjort något fel?
Jag minns att våra barn gömde sig under sängen -
då de hade gjort något fel.
Där syntes bara benen under sängen och sedan skulle jag fråga:
Var är den lilla mannen nu då?
Och det var inte för att jag skulle börja tala om -
det han hade gjort utan för att lindra skammen och rädslan.
Det här lär vi oss av skapelseberättelsen.
Du kan läsa själv och begrunda.
Jag tänker i alla fall så här och många med mig.
Sedan en ganska speciell sak i 1 Mos 3:21.
Nakenheten var ett problem. Vad gjorde Gud då?
Den Gud som utmålas som en skrämmande Gud syndapredikant.
Här står att Herren Gud gjorde kläder av skinn och klädde dem.
Då avlägsnades skammen, inte sant?
Där det fanns nakenhet, rädsla och skam så togs den bort.
En dialog öppnades. Gud gav dem kläder -
så att de kunde skyla över sin nakenhet.
Det var inte sådana kläder som avbildas i Vakttornet -
som en djurhud över höften.
Jag tro att om Gud gjorde kläder av skinn så hittar man inte ens -
i det finaste skrädderiet i Helsingfors -
en sådan måttsydd kostym.
Det skinn som jag har, som Gud har gjort, sitter bra, -
men om Gud har gjort själva dräkten är det nog en fulländad produkt.
Då jag klär mig i den så förstår jag att Gud inte kom -
för att straffa mig utan Han ville tala med mig -
och ta bort min skam. Så här verkar Gud.
Det är otroligt men jag hittar inte ens senare i Bibeln en Gud -
som skulle närma sig en skamsen -
och syndfull människa på annat sätt.
Varför i all världen gör vi oss i församlingen -
så ofta skyldiga till att så hårt predika -
om synden och peka på den?
Inte ens Jesus gjorde det och inte heller Gud i begynnelsen.
Vi hittar nog straffet, för Gud är helig och rättvis.
Här finns nog också straffet och bortdrivningen ur paradiset, -
men före det togs skammen bort.
Nåden har varit med redan i början då dialogen inleddes.
Frågan Var är du? syftar på ett relationsproblem.
I kyrkohistorien märker vi att den västerländska teologin -
som vi följer i Finland talar ganska mycket om skulden.
Men den österländska ortodoxa teologin -
talar mycket mera om relationen.
Åtminstone i det avseendet ser jag att vi i vårt arbete -
måste bemöta människan i en relation, inte pekande på synden.
Vi går nu till Nya Testamentet -
och talar om Jesu sätt att möta människor.
Jesu metod var nog tydligt den att Han vill avlägsna -
en ohälsosam skam ur människans liv.
Han tog med sig de lytta, de prostituerade.
Han mötte besatta och alla slags människor -
som utmärktes av skam i den tidens samhälle.
Som djupt utslagna missbrukare, prostituerade o s v i dag.
Han samlade ihop sådana människor.
De vandrade med Honom där i Galileen.
Det var nog en märklig flock som traskade efter Honom.
Jesus kunde på ett gudomligt sätt möta människan.
Där fanns en helig högaktning -
och Han spädde inte på något sätt på deras skam.
Vi tar som exempel Sackeus som ofta används.
Det var en ganska otrolig historia.
Här i närheten har vi Sibbo kommun, -
som till en del inkorporerades av Helsingfors.
Vi kan tänka oss att en Sibbobo har negativa tankar -
om det som Helsingfors företog sig.
Om vi nu jämför med Sackeus så kan vi tänka oss att Helsingfors -
skickar en skatteindrivare till Sibbo.
Sackeus var ju uppskattad i Rom.
Han indrev skatter för en främmande makt.
Vi kan tänka oss att Helsingfors skickar en liten obetydlig man -
till Sibbo för att indriva skatt. Han ser inte ut till mycket, är kortväxt.
Sibboborna protesterar men det hjälper inte.
Han har hela statsmaskineriet bakom sig.
Dessutom lägger han ungefär hälften i egen ficka -
och alla vet det.
Men klagomålen tjänar inget till, ingen lyssnar.
Det här var Sackeus situation, geopolitiskt och psykologiskt.
Han var en romersk jude och i den här positionen.
Säkert visste Sackeus att han var hatad -
och kände kanske någotslags skam i sitt undermedvetna.
Men han kunde inte ändra på det, han hade gett sig in på den vägen.
Han hade ekonomisk framgång -
men säkert tillfredsställde det inte hans själ.
Då han hörde att Jesus var på väg så klättrade han, -
som var en liten man, upp i ett träd, -
så att han säkert skulle se Jesus.
Då Jesus kom fram dit så visste Han säkert vad Sackeus var.
Då skulle säkert en predikant som jag ställt sig under trädet -
och låtit Sackeus höra ganska hårda ord om vad för slags man han var -
och hur han skulle få brinna i den eviga elden.
Men Jesus sade ingenting sådant.
Han hade den gudomliga stilen att närma sig människor.
Han sade bara: "Sackeus" förnamnet, som till en kompis.
Och frågade om de skulle äta tillsammans.
Sedan blev Han till och med där över natten.
Ingenstans står det att Han predikade -
för Sackeus om hans synder.
Han sade bara att vi äter hos dig och så stannar jag över natten.
Och det hade som följd att Sackeus gjorde bättring.
Han gav fyrafalt igen -
åt dem som han hade tagit för mycket av.
Och Jesus gladde sig över att Sackeus hade blivit frälst.
Jag hittar ingen predikotext här. Jag hittar bara Jesus attityd.
I Lukas 7 finns en ganska fantastisk berättelse -
om en syndig kvinna som kom till Jesus.
Hon grät och vätte Hans fötter med tårar.
Fariséerna undrade om Han inte visste vad hon är för en.
Men Jesus frågade bara, vem som är mera tacksam, -
den som har fått mera förlåtet eller den som fått mindre, -
den som fått en större skuld efterskänkt.
Jesus sade bara: "Gå och synda inte härefter."
Där fanns ingen predikotext. Där fanns bara Jesu stora kärlek.
Nya Testamentet är fullt av sådana berättelser.
Vi vet också att den korsfäste Jesus bar skammen.
Han blev skymfad. Han bar vår skam.
I Jesaja, Mika och Sakarja hittar vi profetior om den här skammen.
Vi läser mycket ofta i Psalmerna: "Låt mig inte komma på skam."
Skam är det centrala temat.
Jag har märkt att om man sköter bort skammen på ett sunt sätt, -
så blir det utrymme för att behandla skulden.
Om man talar med en skamfylld människa -
om hennes synder så sluter hon sig.
Jag har själv som pastor vid altaret många gånger tänkt -
att kan man ens predika om synd?
Då en människa upprepade gånger kommer och ber om förlåtelse -
för samma synder verkar det som om grundorsaken är skam.
Hon vill bli fri från sin skam och bli godkänd.
Då människan fattar att Gud ser på henne -
som på Adam och Eva som ren genom Kristus -
och kan tro på att hon är godkänd, -
kan man behandla skuldfrågorna så att de blir förlåtna.
På det här sättet vill jag uppmuntra församlingarna -
och alla som gör den här sortens arbete -
att ta temat skam på allvar.
Tack för att du tittade på Räddningsarken -
som den här gången spelades in på Samaria-Center i Borgå.
Titta också på våra följande program.
Tack för sällskapet!