o
Titta på fågeln som flyger på marken.
Den oroar sig inte för det som kommer.
Titta på världen skapad av Gud
Allting prisar Herren.
Sträcker sig mot Skaparen för att få vidröra Honom.
Halleluja Fader vår!
Välkommen igen till Räddningsarken!
Idag är vår gäst pastor Olli Lindstén.
Välkommen också Du där vid TV:n!
Olli, trevligt att du kunde komma! - Tack! Jag kommer gärna.
Vi känner varandra sedan många år.
Nu får vi samtala lite, både om dig och ämnet ―
Undervisningsverksamhet.
Vi börjar med dig!
Jag har bekantat mig med din historia
och den innehåller ganska stormiga skeden.
Du har inte kommit direkt från
söndagsskolan till pastorsämbetet.
Du har seglat på de sju haven som sjöman.
Hur många länder har du besökt? - Jag har aldrig räknat.
Kontinenter och hav har det blivit.
Atlanten, Afrika, Australien,
Nordamerika och Norra ishavet.
Det var de huvudsakliga platserna. Och sedan hamnarna.
Och det under nio år?
Jo, nio år. Under 50- och 60-talen.
Jag minns att din historia var ganska berörande när jag hörde den.
Den innehåller mycket stormiga skeden.
Drogerna var visst ganska vanliga.
Jag seglade på 12 fartyg
från fem av dem kastades jag i land p g a alkoholen
och den tiden tolererades alkoholen ganska bra.
I vilka länder hamnade du på de här resorna?
Det var nog i Mariehamn och Helsingfors
Jag seglade på finska och svenska fartyg och kastades i land ―
i Finland och Sverige.
Så du hamnade i slagsmål och bekantade dig med drogkulturen.
Du var litet av en terriertyp?
Jo jag var ju liten som en terrier, men av spriten blev jag stor.
Så det var ofta som knivarna kom fram och slagsmålen var verkliga.
-55 när jag gick till sjöss fanns det ju ännu män ―
som varit med i kriget.
Sjöfartsskolorna startade på den tiden.
Jag har inte gått i skola utan hoppat rakt på båten
i hamnen i Brahestad, på en ångbåt i oceanfart.
Så fanns det båtar som redan var dömda att skrotas
och man fick inte besättning till dem,
och då tog man till sådana som jag.
Och vi var av många slag, både med hammare och kniv.
Och då hade du sjunkit ganska djupt. Det gick visst så att ditt hat
som hör till ditt terriertemperament
förde dig ända under broarna i Stockholm.
Jo där under broarna gick jag och lodade.
Jag hade beslutit att ta mig till svenska båtar
och jag åkte med den finska MS Salla som gick på England.
Där sparade jag pengar för att övergå till svenska båtar.
Sen tänkte jag utöka kassan med pokerspel -
och förlorade allt!
En matros betalade min resa till Sverige,
men där hade jag ingenting och där lodade jag ända till hösten.
Och jag var så hjälplös att de andra lodisarna
tog hand om mig. Men jag överlevde.
Och du berättade en gång på vår julfest,
att när du kröp fram där under broarna vid Slussen
så var det bara Gud som visste
att här kommer den blivande kyrkoherden i Petroskoi.
Ja det var nog bara Gud som visste det, att här kommer
kyrkoherden av Petroskoi!
Hade du tidigare känt någon andlig längtan i ditt liv,
eller först efter de här skedena?
Jo jag var troende ända till 10 ― 12-års ålder.
Jag trodde på Gud och hade en kontakt till vår Herre,
Jesus Kristus. Och sedan blev det.
Jag hade nog en längtan.
Då jag avancerade från mässpojke till jungman på SS Allden
var jag 16 år och det var första gången
jag knäppte mina händer efter 12 års åldern.
Då bad jag om hjälp för att klara den nya uppgiften.
Där fanns en ilsken båtsman som undervisade
med knytnävar och sparkar.
T ex en jungman Petro fick smaka på båtsmans stövel.
I din historia finns en mycket speciell händelse,
då du i Rauma hade en övernaturlig upplevelse
och den kanske hörde ihop med vreden
som du hade inombords. Kan du berätta om den?
En höstnatt i Rauma-Repola hade hela familjen gått och lagt sig.
Där i natten hörde jag steg i vår korridor.
Dörrarna var låsta.
Jag blev alldeles blek och svettades och blev förskräckligt rädd.
Dörren öppnades till föräldrarnas sovrum
och sedan öppnades dörren till vårt rum.
En halv meter hög man klädd i vita kläder med örnnäsa
och en förfärlig blick kom in.
Och han klättrade upp på mitt bröst
och fastän jag drog filten över mig syntes han ändå.
Han hade ett rep att binda med och en genomskinlig slöja
och han dansade en oanständig dans ovanpå mig.
Så lade han slöjan på mig och den sjönk in i mig.
Sedan vandrade han ut. Och hela situationen var över
och jag kände ingen rädsla längre.
Men sedan dess började jag känna vrede
och hade inget med Gud att göra.
Livet blev besvärligt och fyllt av hat.
Tills du hade börjat dricka och kastats ut i hamnarna.
En dag tog du ett rep och beslöt att nu får det vara slut.
- Ja. Men det var inte slut.
Nej, det tog inte slut. Jag var i Australien.
Det här hände i hamnen i Sydney.
Vi hade varit i sjömanskyrkan i Melbourne.
Sedan kom vi till Sydney för att lasta råsocker.
Och där fick jag tillräckligt,
både av spriten och av det där livet.
Jag var mera rädd för livet än för döden.
Jag sade det åt Herren. Jag låste hyttdörren
och hängde ett plagg framför nyckelhålet.
Så lade jag repöglan färdigt på sängen
och lade mig där för att sedan hänga mig.
Men före det gick jag ned på knä,
och sade åt Herren att jag måste komma nu,
för jag är mera rädd för livet än för döden.
Och då kom Kristus. Det var en helt ofattbar situation.
Jag vågade inte titta, jag vet inte om Han var där,
men jag vågade inte titta. Det var en så märklig situation
att jag grät som ett barn. Jag steg upp därifrån
och jag hörde inga ljud, endast inombords,
att han sade att nu ska vi lämna sjön och börja arbeta på land.
Och jag svarade högt "Ja!", men ingen talade till mig,
jag kände det bara invärtes. Sedan gick jag ut.
Vi fick kaffe på däck 15 minuter. Det avdrogs inte på arbetstiden.
Jag hade gått på kaffepausen för att hänga mig
och det hade ju ingen märkt.
Så kom jag upp på däck och jag hade redan i mitt sinne
tagit avsked av kamraterna när de gick på kaffe och tobak.
Jag gick efter kaffe och en del var redan på väg därifrån.
Där uppstod en märklig situation.
Jag kom inte alls överens med förste kocken.
Vi hade alltid något strul
och man såg att vi var ovänner med varandra.
Men när jag tog kaffe ur kranen så droppade det på däcket
och kocken blev arg på mig och sa att jag skulle torka upp det.
Kamraterna gick undan för de tänkte att nu börjar det igen grälas,
men jag tog en trasa och började torka upp.
Kocken blev helt till sig, rodnade och sade att nog torkar han upp.
Det var första gången som det hände sig att jag torkade upp
eftersom kocken kommenderade mig. - Det skedde en förändring.
Ja och att den gick så snabbt.
Men där i hytten hände ännu en märklig sak, med duken.
Ja, i ungdomen fick jag den där duken på mig.
När jag samma kväll vilade i hytten
så funderade jag på det som hade hänt.
Plötsligt fick jag en konstig känsla av lättnad
och den där duken kom helt enkelt ut.
Den flög mot ventilen, alltså fönstret
och blev fast en stund på knoppen på ventilen men lossnade.
Jag gick sedan till ventilen och såg hur duken försvann.
Och efter det började en befrielse, en tillväxt.
Men det var ingen smärtfri tillväxt, utan ett verkligt växande.
Och fostran från Herren.
Och jag kan försäkra för tittarna, eftersom jag känt dig länge,
att du verkligen står med båda fötterna på jorden
och inga övernaturliga händelser har jag hört dig berätta om utom den här
Du svävar inte bland molnen men du har berättat att
det här verkligen hände. Det är verkligen en berörande,
betydelsefull händelse. Du gick i land och med i Frälsningsarmén.
Jo jag gick med i Frälsningsarmén för jag ville ha kunskap om Bibeln
men ingen annan undervisade.
I Frälsningsarmen utbildades officerarna kostnadsfritt.
Jag sökte mig till officer, men man kände min bakgrund.
Jag var ännu nervöst lagd och kämpade fortfarande med alkoholism,
så jag blev inte antagen.
Men efter ett halvt år sade man åt mig, att nu kan du komma.
Så gick jag officersskolan. Alltså kadettskolan som den kallas.
Och där hittade du din nuvarande fru, Tuula.
Jag var enhetschef i Nystad och där träffade jag henne.
Hon är delorsak till att jag började studera Bibelns historia
och modern vetenskap och beakta den
Vi hade långa dagar och på kvällarna gick officerarna ronder
ända till klockan ett med Krigsropet
Min fru Tuula gjorde det för min del så att jag kunde läsa
och studera de här frågorna som var så betydelsefulla för mig.
Kort därefter skrev jag om de här sakerna i Krigsropet.
1978 hölls de första kvällarna om bibeln
och historiens överensstämmelse.
Du har hela livet efter din omvändelse varit väldigt intresserad
av att placera Bibelns sanningar i historiens perspektiv.
Jag har aldrig varit den sorten som lyfter på hatten
och går vidare om någonting svårförståeligt kommer upp i Bibeln.
I stället stannar jag där och utreder noggrant
vad det allt betyder.
Ur historien och särskilt ur nutida vetskap
hittas en klar förklaring på allt.
Bibelns tidsuppfattning stämmer överens med historiens.
Jag har lärt känna dig som en apologet, trosförsvarare.
Du vandrar i Saarnivaaras fotspår
och anser att det är helt förnuftigt
att förena historiens fakta med Bibelns.
Vad anser du nu när våra biskopar och många andra är av annan åsikt?
Vad gäller nutida teologi så om modern teologi
är det att man hänför Gamla testamentet till mytologins värld
och lyfter man på hatten för de gamla heliga skrifterna
under många årtusenden och drar vidare,
så inte är det teologi utan religiöst spekulerande.
Men om det är teologi så undersöker man noga överensstämmelserna.
Då ser man att ända till 4000 fKr. ger bibeln inga som helst
felaktiga uppgifter om den historiska perioden i det
som Bibeln behandlar.
Jag märker att du har en verklig övertygelse
då du undervisar om de här sakerna.
Har din egen upplevelse av Guds existens
och dess renande effekt betydelse för din iver att försvara Bibeln?
Har du funderat över det här?
Varifrån kommer ivern att försvara tron?
Jag har inte tänkt på det, men nu när du frågar så...
Då när min fru tog över mina uppgifter
för att jag skulle få fördjupa mig i det här,
så knäböjde jag inför Herren.
Det var då jag fick tillåtelse att börja det här.
Då bad jag Herren om att om jag kommer i konflikt
mellan Bibeln och vetenskapen, så anser jag att Bibeln har rätt.
Fastän den skulle påstå att elefanten är ljusröd, så tror jag.
Men jag har inte råkat i en sådan situation.
Och för det andra är det så, att önskan att få veta
de här djupa sanningarna är tydlig.
Inte kan jag leva så att jag läser och tror på allt utan att ta reda på
vad allt handlar om.
Det har lett mig till att studera det här sedan 1974.
Det är långt över 30 år, med undantag för en kort paus.
Och det har lett mig dit där jag står idag.
Efter Frälsningsarmén studerade du vid Helsingfors universitet
och fick examen där.
Du har grundat en kyrka i Ryssland, verkat som kyrkoherde i Petroskoi.
Du har gått genom många skeden
och vi hinner inte i det här programmet tala om allt.
36 år inom undervisningsarbetet har också lett dig till Samaria.
Hur många år har du föreläst hos oss? - Fyra år.
Som verksamhetsledare för Samaria hade jag då för fyra år sedan
en mycket kraftig känsla av att vi måste tro andligen
men också på ett förståeligt sätt berätta
vad kristendomen handlar om. Kristendomen har så ofta
blivit utsatt för häftiga angrepp.
Jag upplevde att då jag frågade dig var det också ett svar
på din livssituation just då. Hur har du själv upplevt
de här fyra åren i Samaria
och dina teologiföreläsningar i trons anda?
Jag har upplevt dem mycket berikande.
För det första har det fördjupat mitt eget vetande i de här frågorna.
Det finns människor som vill tro och som tror, liksom jag själv.
Men tron är också dagens vetskap, fastän jag tror.
Det anses ju ofta att då en klok man blivit troende
så har han blivit dummare.
Likartade människor som tror men som också vill ha kunskap
kommer till föreläsningarna.
Därför är de här föreläsningarna givande
och människorna blir vänner.
Där finns inga störande element, för alla vill få kunskap.
Människorna inom Samaria kommer från jobbet
och har tre kvart på sig där och ska sedan tillbaka till jobbet.
Också då man tenterar har man samma tidtabell.
Man kommer från jobbet och sedan tillbaka.
Det krävs mycket av studerandena.
Men de vill ha kunskap liksom också jag.
Och då får vi den kunskapen som idag förstärker bibeln.
Därför vågar Herren säga att studera så växer din tro.
Det vittnar ju Bibeln om.
Herren sade att vi har lov att forska, lov att söka kunskap.
Han är ju inte rädd att vi ska märka att vi blivit lurade
om vi söker kunskap.
Tvärtom, då vi studerar finner vi Honom. Om vi ärligt forskar.
Och med sådana människor jobbar jag inom Samaria.
Och många sådana som inom Samaria kommer
till dina föreläsningar har avbrutit skolan, är arbetslösa.
Många är marginaliserade, sjuka eller har missbruksproblem.
Men man ser att de har fått en gnista genom de här studierna.
Ögonen lyser och de väntar på Ollis föreläsning.
Har du upplevt samma? - Jo. Jag kommer ju själv så gärna.
Det är veckans höjdpunkt för mig.
Så många där upplever det nog på samma sätt.
Det är en bra stund för dem, men också för mig att möta dem.
De här är ju inte gamla föreläsningar
utan jag gör dem under veckan och håller dem på onsdag
på Samaria inom tre olika enheter och fyra olika föreläsningar.
Då jag förbereder dem under veckan måste jag på nytt
söka fram bevis för det som jag talar om
och på nytt ta fram utredningarna ur mitt bibliotek.
Därför har jag alltid arbete
och arbetet kläggs sedan fram på föreläsningen.
Det är livsinnehåll för mig.
Om det tas bort så vad skulle jag syssla med?
Jag är verkligen glad att du har kommit till oss.
Vårt program håller på att ta slut.
Om någon tittare fick en känsla av att han vill lära känna
vår Herre Jesus Kristus bättre eller fick någon annan tanke
som börjat oroa så kan du här förena dig med oss i bön.
Vi ber tillsammans.
Fader vi ber att Du öppnar vägen för oss.
Att du öppnar kunskapen för oss,
den heliga kunskapen som är av Dig och finns hos Dig, Helige Gud!
Vi ber att Du leder oss till det som är Ditt,
bort från det som är vårt eget. Välsigna oss i kväll.
Herre Välsigna oss och bevara oss.
Herre låt ditt ansikte lysa över oss och ge oss nåd.
Herre vänd Ditt ansikte till oss och ge oss frid.
I Faderns, Sonens och den Helige Andes namn. Amen.
Tack att du var med. Titta igen på Räddningsarken.