o
Välkommen igen till programmet Räddningsarken!
Vi är nu i Noaks arkstudion i Borgå
Det är roligt att du tittar på programmet.
Vi har som gäst i dag Esko Jantunen
Välkommen Esko! - Tack!
Esko du arbetar på vår enhet i Vichtis.
Du har en massa olika skeden i din bakgrund.
Du har varit pastor, och med gatumissionen
i Jyväskylä jobbade du länge med utslagna.
Kan du berätta litet om ditt liv.
Så en dag var du alltså en ung pastor och en framgångsrik sådan.
Jo, jag har gått Missionskyrkans pastorsutbildning
och min första församling, där jag var ungdomspastor,
var Åbo friförsamling.
Och därifrån sedan flera olika församlingar,
Reso, Siilinjärvi, Vammala.
Och jag deltog också med Kalevi Lehtinen
i Stor-Missionsevenemang i Ryssland, i två tre år.
Jag har förstått att du kan ryska?
Jo, jag kan nog klara mig på ryska.
Jag har försökt ha det som hobby, och också studerat på universitetet
Ryskan var på topp under mina år i Ryssland,
då jag använde det som arbetsspråk.
Ryska och engelska var arbetsspråk,
men nu har de nog rostat litet i brist på användning.
Kan man säga att andra såg dig som en framgångsrik,
ung, och dynamisk pastor?
Jo man kan säga att pastorsåren var mycket välsignelserika år.
För det var mycket väckelse då,
och det var kanske också annars väckelsetider i Finland.
Speciellt i Åbo var det en stor böneväckelse
och många människor blev döpta under åren jag var där.
Usko Piikkilä var församlingens ledande pastor
och jag var hjälppräst.
Så inledde vi ett pionjärarbetet i Reso friförsamling
i en stuga på Nestevägen 1.
Pionjärarbetet började så att det var sju äldre tanter
och en 80-årig båtbyggare.
Arbetet i Reso växte märkbart både till medlemsantalet
och så byggdes där en modern fin kyrka, ett tempel.
Så det var en tid av väckelse och på så sätt en välsignad tid.
Så rörde ni er också i Ryssland.
Såg du de här stora enorma Missio-samlingarna
där med tiotusentals människor?
Jag var med om Leningrad I och Leningrad II som var de första
Missio-samlingarna i det dåtida Sovjetunionen
som man över huvudtaget kunde anordna.
Det var väldiga Missio- tillställningar på stadion
Och jag var med i kärntruppen.
I Leningrad I missio var jag Kalevi Lehtinens främsta medhjälpare.
Jag var vid hans sida och assisterade i alla praktiska saker.
Jag var med där på scenen och såg hur det i ett stort
idrotts- och musikkomplex kom fram tiotusentals människor
som lämnade sitt liv åt Jesus.
Man kan säga att det var en spontan väckelse.
Vi kunde inte åstadkomma den men Guds tid var inne.
Men förstås behövde Gud redskap för den
och Kalevi Lehtinen hade en utomordentlig evangelistgåva.
Man kan säga att när Kalevi Lehtinen kallade, så kom människorna.
Och man kan säga att på den här vågen av framgångsrikt
evangelisationsarbete vandrade Esko Jantunen då som ung pastor.
Jo de första åren.
Ganska länge fick jag vara som en lyckans guldgosse
och se hur många människor kom till tro.
Deras liv förändrades och förbättrades.
Unga familjer hittade en ny grund.
I synnerhet från Reso minns jag hur det från Deltaplans
karosserifabrik kom många unga män med sina familjer,
rörmontörer, snickare, elmontörer
i massor till tro i samband med väckelsen.
Och de kom med i missions- församlingen i Reso
under livets bästa dagar, utan några större livskriser
kom de till tro och blev bärande medlemmar i församlingen.
Ja det var nog en intressant tid i
Finlands närhistoria ur andlig synvinkel.
Men så skedde det med dig att det inte fortsatte
för din del med bara framgång. Utan något annat hände också.
Kan du berätta litet om det, du spårade på något sätt ur?
Man kan säga då det nu redan gått en tid,
jag kom till tro år 1974
så år 2014 har jag varit troende i fyrtio år,
om Herren vill och jag får leva.
Fyrtio år i tro och jag har lärt känna Kristus personligen.
Men ungefär halvvägs så lät man mig föras igenom en personlig kris.
En del kallar det Guds universitet
men jag använder ett ödmjukare begrepp.
De svåra erfarenheternas institut där det finns
rikligt med olika kurser i utbudet.
Kanske jag där fick lära mig en annan människouppfattning och syn.
Vad är människans värde då när hon är i kris, utslagen & i svårigheter.
Vad hände då?
Vår familj splittrades till följd av skilsmässa.
Jag blev ensamförsörjare, helt nyhjälplös.
Det var 1995 som skilsmässan kom.
Och det var en mycket traumatisk upplevelse för mig,
För familjen hade varit mycket viktig för mig
i mitt hjärta och en helig sak.
Jag kunde inte riktigt förbereda mig på det eller tro att något sådant
skulle hända mig. Det var som ett kanonsalva i ryggen.
Och med en gång förde det mig i stora personliga strider.
Och under de här tiderna av depression
började jag förstå också de som har svårigheter
och som har förlorat fotfästet och hamnat i kris.
Och då förstod jag att en människas psykiska hälsa
hänger på ett hårstrå,
att en människa kan hamna i psykisk kris utan
att hon själv förstår vad som händer
När du nu hamnade på en så här mörk plats
så vad hände då med ditt jobb som känd ung och lovande pastor?
Det upphörde och sedan dess har jag inte varit församlingspastor
Man kan säga att ett par tre år jobbade jag med olika uppgifter
när jag först återhämtade mig från krisen,
i alldeles världsliga uppgifter. Jag jobbade på länsstyrelsen
och på TE-centarlen som informationssekreterare,
och jag sökte min egen kallelse på nytt.
Jag måste direkt fråga vad jag skulle göra när jag blir stor.
Med sådana här kriser som tycks finnas för många människor,
också i Bibeln,
så tycks ha en alldeles egen plats och mening i ens liv.
Jag har för min personliga del fått en känsla av att sådant arbete
bland utslagna och missbrukare som jag nu gör i Samaria,
och tidigare inom gatumissionen
skulle jag inte kunna göra utan min egen krisupplevelse.
Vi talade ju häromdagen med dig om en ung tjänsteman
som alldeles tydligt ännu inte hade förstått
en missbrukares problematik och djupet i den.
Och du konstaterade att förutom utbildning
och lång erfarenhet så verkar det som om det
också behövs något slag av eget stapplande
innan den här världen öppnar sig. Är det så?
Nog är det så.
En personlig kris för en lyckad kristen
lär oss vad det är att vara människa
Och för mig var det litet så att stoltheten hade kommit smygande på.
Jag tålde inte riktigt framgången.
Och det kan hända att en del människor började bli bara skrotjärn
Men mitt eget personliga fall och det att jag gick helt sönder
och helt utarmades på kraft gav mig en sådan insikt
att också så här kan det gå för en människa,
och för många i dagens värld går det också så.
Och jag hamnade inför det faktum
att jag fann guds nåd på nytt och jag fick be om den
och också om benådande av människorna som jag lever bland.
Då när din familj splittrades, så hade du också barn
och tragedin var förstås djup.
Tyckte du att alla övergav dig? Blev du ensam i den situationen?
Fick du hjälp någonstans?
Mänskligt så stannade ingen kvar i min omgivning.
Jag hade ju många t ex pastorsvänner genom åren,
som jag till och med kontaktade
och sade at nu håller båten på att gå under på sjön,
och jag behöver hjälp. Men jag inte vad det beror på,
kanske av oförmåga att hjälpa i en kris,
men de här bröderna hade inte förmåga att gå in i det här.
Och till slut så förväntade jag mig förstås inte längre det heller.
Ett par sådana bröder fanns som tog kontakt när de hörde om det här
och kom till vår familjs situation, alldeles ärligt och uppriktigt,
men när en pastor faller och går under,
så verkar det vara en så smittande sjukdom
att också sanitärerna försvinner från platsen.
Och det finns inga råd. I predikstolen finns de nog.
men sedan upplever man stor villrådighet.
Men också en pastor är en människa.
För mig skulle det ha räckt om någon hade ringt
och sagt att kom med på kaffe med mig.
Eller vi går ut på en promenad. - Jo sådana små saker.
Eller vi går till simhallen och simmar, eller någonting helt vanligt
För i den situationen när en liten människa har försatts i en kris
så finns det inga visdomsord. Och behöver inte heller finnas.
Var det så att det här i de här mörkaste stunderna
lurade också beroendet? Då man är helt i tomhet.
Hade du en sådan känsla att här låg en fara
att insjukna i något beroende? Kände du något sådant?
Inte bara en fara utan man kan säga att jag insjuknade ganska långt
Jag var i alla fall i fara att insjukna.
Ingen hade lärt mig, inte i pastorsskolan
eller i några andra skolor som jag gått i,
hur man ska man klara sig ur svårigheter.
Sådan kurs fanns inte på universitet eller någonstans.
En kurs om hur en pastor klarar en skilsmässa fanns inte.
Det fanns olika teologikurser,
men någon kurs i krismed- vetenhet fanns inte,
ingen kurs i hur man klarar av de svåra dagarna,
hur håller du dig upprätt. Vilken är lösningsmodellen?
Där jag sedan var i mitt hem och funderade
så orkade jag inte vara i vardagsrummet
utan jag flyttade mig till puben
och alkoholen blev en lösningsmodell under några år.
Ett par tre år var den ganska kraftigt med
och det berodde på att jag försökte kurera mig
på det här sättet i den där svåra depressionen.
Och den för liksom med sig.
Tron slocknade inte för mig i något skede, men bönerna blev korta.
Aftonbönen var bara "Jesus Kristus, jag älskar dig. Amen."
Och ingenting annat.
Och hans kärlek visade sig alla fall i sinom tid.
Att hans nådesgrund igen kom med. Och du hittade en ny kallelse.
Nådens grund.
Jag hade ju barn, två pojkar och en flicka,
och pojkarna var i puberteten, 14―15 och flickan var 10-11 år.
Och de uppmuntrade mig, fastän vi alla var multiproblematiska
och litet borttappade.
Men min äldsta son, Mika har alltid varit en bönemänniska
och jag hörde från hans sovrum hur han bad, och bad i timtal.
Först försökte jag uppmana honom att gå på arbete
så att vi skulle få litet pengar, då vi hade det så knappt,
men sedan förstod jag att nu händer det andra saker
och jag lät honom bedja.
Och den här krisen var ju ganska lång
men Gud grep in i den genom den här förbönen.
En tid före flytten till Åbo, kanske ett år tidigare
hade jag blivit helt nykter.
Och i Åbo var jag tre år och var nykter.
En gång hände det sig, jag hade telefonen på bordet,
och jag var ganska ensam,
och så sade jag åt Gud så här, att då ingen ens ringer till mig.
Och så ringde telefonen.
Det var Raimo Oksa från Jyväskylä gatumission
som ringde till mej och sade att Esko, hur står det till med dig?
Och jag sa att då ingen ens ringer till mig.
Jag är här och är arbetslös, och jag vet inte vad jag skall göra
Och Raimo Oksa var som en Guds ängel och sade,
vänta nu litet Esko, inte är det nu så illa ställt.
Jag ska berätta för vår verksamhetsledare Erkki Arvaja.
Jag minns inte vem som ringde Erkki eller jag,
men där hörde jag äkta ord av omtanke.
Då Erkki Arvaja nu kände till min kris och situation
och han förstod en människa i kris.
Jag frågade om det skulle finnas någon möjlighet till arbete,
jag är en sådan här pastor som har genomgått en kris.
Och jag hörde några ord från himlen:
Alltid finns det jobb för en bra karl.
Och jag frågade Erkki Arvaja att behöver du min CV eller betyg,
så sade han det behövs inte. Rami Oksa har rekommenderat dig.
En vecka senare var jag i Jyväskylä
en eller två veckor senare inledde jag missbrukarvårdsarbete.
Och där gick det tio år.
Och under den tiden avlade du examen i missbrukararbete.
Du har ju som grundexamen en hum.kand. i ryska.
Och nu har du varit inom Samaria redan i ett och ett halvt år.
Jo snart är det ett och ett halvt år, tiden går snabbt.
Och jag har ett mycket intressant arbete här i Samaria.
Jag är social disponent just för utslagna människor,
med missbruksproblem och mentala problem i deras hem.
Jag gör hembesök hos dem.
Och samarbete sker med Karviainen.
Samaria har gjort ett avtal om specialstött boende
och man kan säga att jag har de allra mest utmanade klienterna.
Jag försöker komma med konkret hjälp till dem.
Så att deras normala liv skulle löpa
och att de får den hjälp som samhället ger dem.
Och jag lyssnar på dem för de har mycket problem.
Knappast skulle jag under mitt tidigare liv som pastor
ha orkat lyssna på deras historier men nu gör jag det.
De är människor som behöver någon som lyssnar.
Vi hade en alldeles fantastisk utfärd till Lappland i våras
och du var ledare tillsammans med Päivi och mig.
Vi drog med 33 människor över fjällen
och höll andakter morgon och kväll och på dagarna byggde vi upp fysiken
Vi hade inga speciella föreläsningar men vi var närvarande.
Jag fyllde nu 59 år i somras och jag har litet övervikt.
Jag har igen börjat banta.
Jag oroade mig litet för utfärden i maj,
att hur ska jag orka promenera där på vandringsleden.
Men så fanns där en kamrat, vad hette han nu igen, Jari,
och han var också en sådan där stor karl
och vi lunkade där i vår egen takt.
Vi var där tillsammans med de andra männen
och kvinnorna inom det här arbetet vid gemensamma lägereldar
och vindskydd och i Kyrkan eller kapellet på Kairosmaja,
Norrskenskapellet.
Det var en storartad resa. Alldeles fantastisk.
Och att leva en vecka tillsammans med människor
med svåra problem i livet, det är lärorikt.
Med missbrukare är det det speciella
att de inte mörkar sitt problem utan de erkänner det öppet.
I församlingen kan läget vara svårare
för där vil man litet dölja det här problemet.
Och kriserna blir på det här sättet utan vård,
kanske för att man som en god kristen vill leva upp
till förebilden av att vara bra och lyckad.
Nu när du har beskrivit misslyckanden och framgång
så innan jag ger dig tillfälle att
uttala några slutord här till tittarna,
om du vill be eller något annat, så vill jag säga att jag är glad
att du tillsammans med din som Mika
har åkt runt och evangeliserat i Finland.
Ni har varit i Joensuu och på olika platser i Finland.
Och Mika har blivit en mycket ljusstark evangelist
för det här landet. En ung man och jag har glatt mig över det.
Och jag ser här Guds goda verk.
Och nu vill jag att om det bland tittarna finns någon
som det här programmet talade till, att Esko ber för de här människorna
Jag tror på en alldeles äkta kärlek från Gud.
Gud älskar oss mycket mera, också dig som är mitt i en livskris
och kanske tänker att ur det här reser jag mig aldrig mera.
Själafienden är en plågare, ungefär som en skolmobbare,
som inte lätt ger upp utan som vill få oss nedslagna
och för honom duger ingen.
Men för Gud duger vi, för Jesus duger vi.
Och det ordet är kärt för mig,
där det står i Johannes evangelium 1:12:
"Åt alla dem som tog emot honom gav han makt att vara Guds barn."
Det betyder inte bara makt utan man kunde översätta
det att han gav rätt att vara Guds barn.
Du har rätt att komma.
Kom med mig och bed den här korta bönen
där du stillar ditt hjärta inför Gud
och använder människans rätt att komma till Gud
Tack Herre att du har kommit för att rädda misslyckade,
bota sjuka och frigöra syndiga.
Inte behöver du dem som inte behöver dig,
men du förstår en svag människa.
Du ser bland TV-tittarna någon man eller kvinna
som gråter på ruinerna av sitt liv.
Herre ge mod att komma till Gud.
Gud förstår mig och ger mig nåd.
Välsigna alla lyssnare
och giv oss också förmåga att kunna vandra med
misslyckade bröder och systrar.
Inte smittar det på oss.
Välsigna oss i den här heliga uppgiften att återställa. Amen.
Amen.
Och tack att du tittade på Räddningsarken.
Titta också på kommande avsnitt!
Kuvat / Fotografier Mia Bodebeck