o
Välkommen till Samarias program Räddningsarken.
Här i Räddningsarken-studion har vi träffat många gäster tidigare
Idag har vi ett mycket intressant tema, vi pratar om tro och hälsa.
Bägge sakerna är viktiga för oss i Samaria.
Välkomna med i det här programmet.
Hannu Hurri. Du är specialist i arbetshälsovård från Kouvola. - Ja.
Välkommen! - Tack!
Och så Samarias hälsovårdare Ritva Haasanen.
Du ansvarar för hälsovården på hemmen Betlehem och Samaria.
Hannu, berätta litet om din egen karriär och din tro.
Hur har du blivit företagsläkare som troende
och hamnat i det här programmet.
Nå, egentligen blev jag först läkare
och jag har nu jobbat 35 år,
främst med företagshälsovård i Kouvola.
Och som drygt 30-åring kom jag till tro.
Jag är ett förbönens barn alltsedan moderlivet
och Gud kallade mig på olika sätt under årens lopp.
Jag förstod inte och stretade emot.
Som drygt 30-åring hade jag en bra familj,
en vacker hustru och ett bra yrke och bra hobbyn.
Så kom jag i en situation då jag hamnade inför Guds tilltal
och jag fick ta del av den nåden att jag fick be Jesus in i mitt liv
och sedan dess har det nu gått 30 år.
Hela den tiden har jag önskat att bibelns sanningar
och medicinens kunskap skulle kunna förenas
för människors och patienters bästa
Du är också bekant för många från tidningen Ilouutiset
och ur andra tidigare program också
Nå då TV7-kanalen grundades så gjorde vi ganska snart tillsammans
med min fru några program
och så fick jag också lagt på mitt hjärta tanken
att utge en tidning som heter Ilouutiset.
Dess ena funktion var att ge information om TV7
och å andra sidan ge ett klart andligt budskap
och förhoppningsvis så, att de intervjuade,
om de inte ännu var troende, skulle få en puff i de här sakerna
Tidningen var ekonomiskt helt beroende av annonserna
och genom dem hade vi ett par hundra olika kontakter
och hoppades att de med tiden skulle vara till nytta.
Tidvis har det varit ekonomiskt ganska svårt,
och vi har inte gett ut den på ett par år
men förhoppningsvis kan vi igen nästa höst ge ut tidningen.
Allt det här sker vid sidan av det egna arbetet.
Nå Ritva, du är hälsovårdare och mamma till små barn,
och nu kanske också litet äldre.
Hur har ditt eget trosliv kommit till? Före eller efter studierna?
Och hur har du vuxit i tron?
Jag kommer från ett hem där redan en farförälder hade funnit Jesu väg
och min pappa hade kommit till tro redan som ung,
men han hade sedan hamnat på egna vägar, och bildat familj.
Genom min äldre bror kom han sedan in på stigar
som förde honom närmare Gud.
Mina föräldrar kom genom mormors ledning
att på nytt ödmjuka sig inför Gud.
Jag kommer nog inte ihåg sådana tider
att man inte i vårt hem skulle ha tjänat Jesus och Gud.
Där har jag rötterna för mitt trosliv och utgångspunkterna.
Själv har jag som liten, under skolåldern,
har mamma berättat, velat ge mitt liv åt Jesus att leda.
Nå sedan med hälsovården,
hade du redan från början en sådan här vårdinstinkt?
Berodde den på tron eller var det en helt skild sak?
Nog är det säkert en del av mig själv.
Jag hade nog skött om morfar,
men det var nog ett resultat av många faktorer.
Jag var inget ljus i skolan,
men det här kunde jag uppnå, om man så säger.
Och jag tror nog att Gud har lett mitt liv.
Först blev jag sjukskötare som ung,
och så jobbade jag och så träffade jag min man
som också har avgjort sig för tron i ungdomen.
Jag var på skiftesjobb och min man var ganska ensam hemma
och så beslöt jag att jag skulle specialisera mig på ett område
där man kunde ha dagjobb, och så blev jag hälsovårdare.
Så välsignades vi med barn, fem stycken,
och nu har vi redan sex stycken barnbarn.
Så har livet varit. Först var vi i Helsingfors och sedan i Kerava
och jag har jobbat inom olika uppgifter i hälsovården.
Och så förde livet oss till Askola
Där vi år 1990 flyttade in i ett eget hus.
Så har jag jobbat i Borgå
sedan anhörigvårdarjobbet i sinom tid slutade
och för drygt tre år sedan frågade Betlehems föreståndare
litet försiktigt om ett jobb där skulle intressera.
Vi ska återvända till det senare.
Hannu, hur förenar du medicinstudierna med tron?
Du kom visst litet senare till tro, men ditt hem var ju ett troende hem
Upplevde du någon konflikt mellan det här intellektuella och tron?
Egentligen så fanns det i hemmet också betydande
konflikter i de andliga sakerna.
Mina fyra yngre syskon kom till tro under 60- och 70-talen,
och jag var litet undrande över det, men inte negativt.
Jag förstod inte riktigt de här sakerna förrän jag sedan
personligen kom i den situationen att jag fick komma till tro.
Och som jag sedan tänker på saken som läkare,
så upptäckte jag ganska snart att Gud har skapat allting
och han har gett sitt testamente i form av bibeln där man kan hitta
alla de viktigaste föreskrifterna för hälsa
och tillfrisknande från sjukdomar
och när man förstår att människan enligt bibeln är en helhet
bestående av ande, själ och kropp,
så vi har alla den här kroppen som en gång multnar
och det emotionella som innefattar viljan och känslolivet.
Om vi är ärliga så är vi väl alla på något sätt skadade i vårt själsliv.
Men enligt Bibeln så ligger varje människas
innersta väsen ändå i anden och det är en dimension
som bara kan fyllas av den Helige Anden då människan föds på nytt.
Och medicinen förnekar den här andliga dimensionen
eller vill inte förstå den alls,
och tyvärr så vill många andliga sammanhang helt förneka
den hjälp som medicinen kan ge.
Men jag skulle vilja ha en balans mellan de här två,
Gud helar genom medicinen och genom medicinerna
men Gud kan också göra under helt utan gräns.
Jag måste fråga dig Ritva som är mamma till ett sådant här
helt underbart barn med Downs syndrom, Ilona,
som jag också har haft glädjen att lära känna
Vad tycker du, är det här fråga mera om sjukdom eller om en gåva?
Det skulle jag vilja veta. - Det är en riktig bra fråga.
Gud ger ju gåvor och barn är en gåva
Så att nog är det en gåva.
Och Gud har ju sin avsikt för varje människa.
Hon har en speciell kromosomuppsättning
som gör att hon är litet annorlunda än vi andra människor,
men många gånger har jag tänkt att Gud säkert har sin plan,
han vill lära oss genom henne att vara omedelbara
och nöjda med vanliga saker.
Hon visar på ett väldigt öppet sätt sin kärlek,
säger härliga mamma, och det riktigt smeker mitt inre.
Kära mamma säger hon till först då jag kommer hem.
Så nog är hon en gåva.
Hur tillämpar du i ditt jobb, när du möter de här som verkligen
blivit tilltufsade av livet,
den här öppenheten och rättframheten som Ilona har.
Jag tycker som din förman och då jag följer med ditt arbete
att där finns något av det här att du går in i de här
situationerna mycket direkt.
Jo, jag tror nog att det till en del har kommit genom Ilona.
En alldeles främmande människa kom en gång,
då när Ilona var liten och vi funde- rade att varför hände det här mig.
Jag har ju en utvecklingsstörd bror också så jag vet vad det innebär
att leva i en familj med en utvecklingsstörd.
Så det uppstod ju sådana här varför?-frågor.
Men en alldeles främmande människa sade att
Gud har ansett er familj värdig att få ett sådant här barn.
Det tycker jag var en väldigt omtumlande synvinkel.
Skulle man kunna tänka att det är en ganska tuff synpunkt
för våra forsamlingar,
att man kan säga att Gud har ansett oss i Samaria värdig
att möta de här människorna. - Jo visst.
Att vi kan tänka på det så. Vi gör ju arbete bland de här utslagna
och de kommer till oss verkligt söndertrasade.
Jag tycker att det är alldeles fantastiskt
att få prata med er om tron och hälsan.
För vi ser ju också hälsans verkningar i de här människorna,
när de här som Hannu tidigare sade, upplever förlåtelsen.
Och trosupplevelserna. - Jo!
Det här är en intressant fråga. Igår ledde jag ett gruppmöte
på Betlehem och jag sade åt en kille som länge hade varit
borta emellanåt, att på dig ser man att det har
hänt positiva förändringar genast vid första anblicken.
Spänningen, nervositeten och spändheten var borta
och ett avslappnat lugn hade kommit i stället.
Och han sade att han också mår bättre.
Kan inte det här ha samband med alla slags krämpor
eller vad tycker du Hannu som läkare?
Jo utan vidare, människan är en helhet
och det skulle vara viktigt att få syn på orsaken till problemen.
Det upplever vi ju inom medicinen idag att det finns sektorer inom
vilka man inte kan åstadkomma ordentliga resultat
och det beror enligt min uppfattning att vi förnekar sådana dimensioner
som Gud har lagt ner i människan.
Ofta har människan olika upplevelser av övergivande.
Många gånger har jag sagt att av tre bröder kan en vara bergsråd,
en olympisk medaljör och den tredje alkoholist,
men de kan alla i själen ha samma skada av bortstötande,
och den kan ha kanaliserats i arbetet för samhällets bästa
eller i negativa banor. Det är viktigt att se till orsakerna.
Och där tror jag att om det kristna hälsovårdsarbetet
utgår från bibelns syn så kan det hjälpa på alldeles andra sätt
än den traditionella medicinen som vilar på Hippokrates grund.
Jag skulle vilja säga, när nu Hippokrates nämndes,
att Hippokrates som levde 400 år före Kristi födelse
hade mycket sunda tankar. Fastän man på den tiden hade en
humoral syn, att då gallan var svart och om slem och blod,
de här mänskliga vätskorna, så då de är i balans är
människan frisk, och tvärtom.
Kunskapen har sedan vuxit men Hippokrates betonade då redan
vikten av tystnadsplikt, och han uppmanande tydligt i sin egen ed
att läkaren skulle under inga omständigheter skulle ge hjälp
till fosterfördrivning, alltså abort
och han sade också tydligt att läkaren inte under några som helst
omständigheter skulle medverka till döden.
Som läkare kan vi många gånger tycka att de här är sådan här fundamentala
andliga tankar, men de finns nog där i Hippokrates ed.
Om vi då talar om en människas död och att medverka till den,
så är det kanske för grovt att jämföra med sådana här
utslagna människor, men de blir fort- farande lämnade, om nu inte att dö
men övergivna på många platser och tyvärr också i församlingarna.
Ja nog är det så här att Gud älskar men människan är ganska rå
sist och slutligen, och därför ser vi många gånger att då en människa helt
utanför samhället möter Guds kärlek så blir hon många gånger
en mera effektiv hjälpare av andra människor än många
som från början har växt i trygga omständigheter.
Jag kommer att tänka på en internationell konferens
där evangelisten med sin hustru gjorde världsvida korståg
och en gång talade i Afrika och en byfåne som hette Karioke
och säkert inte hade varit i bastun på länge
eller inte finns det nu väl bastun där i Afrika,
men som inte hade tvättat sig på månader,
och var helt slamsig och i dåliga kläder.
Då predikanten, sade att Jesus älskar också dig,
så undrade han att kan det vara möjligt att någon älskar mig
och i folkhopen gick han sedan närmare predikanten
och man välsignade honom och förklarade hans synder förlåtna.
Följande dag kom han sedan ren och i hela kläder
och han hade upplevt något sådant som vi människor inte kan ge.
Han var föregående dag helt utstött
men nu började en väg som ledde till samhället.
Det är bra att förstå att inte är det att man kommer till tro
någon slutlig lösning på problemen, det är bara början.
Människan kan börja helna från sina själsliga skador.
Jag tycker att det är bra att jag fått komma med
i Samariasammanhangen och arbetsgemenskapen
för jag tycker att man här liksom förstått det här
att människan behöver evangelium.
Men före det behöver en hungrig också mat
och en med problem behöver medvandrare.
Berätta vilka slags situationer du hamnar inför i ditt dagliga arbete.
Vad förs slags sjukdomar har människorna?
Vilken slags trasighet? Hur är de situationerna?
Vi talar ju om synd, men i människans liv
finns väl också mycket söndrigt och svagt.
Just för en stund sedan hade jag en grupp,
som hette Låt hjärtat bli helt.
Och där behandlade vi just de här sakerna.
Vi talade om påsken och om Jesu död på korset
och om varför han dog för oss och vad det betyder för oss
hur människan har kommit bort från Gud
och hur synden är just det här att vara skild från Gud.
Och att Jesus gjorde det möjligt att återvända då vi tar emot hans nåd.
I dag har jag varit med en svensk klient från Åland hos läkaren
på grund av att han mår dåligt.
Och däremellan höll jag morgonsamling
för människorna i arbetsverksamheten
och där hade vi sedan gruppsamtal om andliga saker
och hur de inverkar i människans liv.
Emellanåt lägger du förbandpå någons fot eller plåster på handen.
Nå inte så mycket men ibland händer det nog.
Mediciner måste jag handskas med och recept
och läkarkontakter och remitterande instanser.
Och då en klient skrivs ut så förbereder jag för vidare skeden.
Nå är det här Hannu holistiskt arbete?
Ibland äter vi med våra vänner och ibland förbinder vi deras fötter
och emellanåt för vi dem till läkare och ibland ber vi med dem.
Men är det här holistiskt arbete som du har talat om ibland?
Nå nog är det ju förstås holism.
Man kan med det nog mena lite förvrängda begrepp
men nog är det ju att bry sig om människan som en helhet
och det behövs emellanåt.
Jag skulle ännu betona att balans behövs,
såväl på själslivets område som med kroppsliga saker
och speciellt också en andlig dimension.
Om man nu tänker att det här med människan som en helhet
är ganska grovt sagt men faktum är att den största sjukdomen är
att människan är död i anden.
Om du skulle vara helt frisk och fiffig och filmatisk,
och hur framgångsrik som helst,
men sedan när det blir tid att lämna det här livet,
så är vi alla på samma linje med Rockefeller.
Vi får ingenting med oss. Då frågas det bara om du har
tagit emot Jesus i ditt liv, har du liv i anden?
Bibeln säger ju också att det är bättre att gå in i himlen
enarmad eller enbent, än frisk och färdig till förtappelsen.
Det här är realiteter och vi som kristna borde också vara lika tydliga
med det andliga som med de två andra aspekterna.
Och med allt det här behöver vi hjälp och vi behöver också
i våra kristna traditioner en ganska ordentlig reformation,
så att vi kan möta människorna inom de här sektorerna.
Har vi kristna, du och jag och vi som diskuterar här,
en konflikt gällande de här sakerna med världen?
Nå nog blir det ju en del spänningar med den traditionella
accepterade medicinen i västvärlden, men andra sidan tror jag att den
västerländska medicinska vetenskapen är en av Gud given storartad
gåva till mänskligheten. Människor blir friska
i långt större utsträckning genom den västerländska
sjukvården och medicinen än t ex på helbrägdagörelsemöten.
I församlingarna behöver man en balans i synen på det här.
Gud verkar inte bara enligt en modell,
utan han är en kärleksfull fader som vill hjälpa oss.
Och det allra största är, som vi just hörde här, att i famljen
kan det finnas ett handikappat barn, det kan finnas många slags lidanden
men i alla fall så är en människa som med våra mänskliga ögon är ofärdig,
i Guds ögon alldeles lika värdefull och kan leva ett rikare liv än vi.
Och där om vi får förståelse för det i det vardagliga livet
så vet vi att i det kommande livet efter döden
finns det inget Downs syndrom längre.
Och det ger liksom en positiv kick åt livet.
Jo, jag har ofta skrattat åt en sak i Jorma Niemeläs avhandling
där det en svensk alkoholforskare sade att han är ateist,
men att han gärna skulle ordinera tro på recept åt de här pojkarna,
om han kunde. Han hade alltså sett att där fanns någonting.
Men vi vet vad det är. Det är just det här att bli accepterad av Gud.
Och vi vet också att fem minuter efter döden
finns det inte mera en enda ateist. - Så är det.
Har du Ritva upplevt någon motsättning mellan de här,
alltså den omgivande världen, hälso- och socialvården?
Nå, den allmänna hälsovården verkar vara så kall och hård,
så det upplever jag nog ganska stötande.
Och hur hårt man bemöter sådana människor som inte har det så bra
och som har haft mycket svårigheter i livet och fått alla slags knutar.
De upplever nog olika slags diskriminering
och de tas inte på allvar.
Det har varit en svår sak för mig.
Jag har tillsammans med dem gått in i det här,
och kunnat konstatera att en del hinderhar
har kunnat raseras på det sättet.
Ofta är det också fråga on missförstånd
och det att vi inte skulle få förställa oss.
Jag brukar säga att vi inte har behov att visa något
och vara något annat än det Gud har gjort oss till.
Inte är vi ju något slags övermän- niskorsom har fallit ner från himlen
utan människor som är frälsta av nåd
Vi borde liksom leva och åtminstone själva veta att det är mycket svårt
att leva det här vardagskristna livet där vi uppmanas
att se änkor och faderlösa och dra försorg om dem.
Många gånger är vi så andliga att vi nog går från möte till möte
dag ut och dag in.
Men här skulle det behövas en balans mellan det predikade ordet,
så att ordet skulle bli sant i vardagslivet.
Och i det här skedet av livet måste man säga
att Herre förbarma dig och hjälp framåt.
Vi kommer säkert att återkomma till de här ämnena i kommande program
för det är ett så intressant ämne. Men jag tror att vår tid nu är full,
men Hannu jag ber att du ännu säger något åt tittarna
och välsignar oss i en bön här till slut.
Vi har här nu samtalat om att vara människa,
i andlig och kroppslig och själslig dimension
och vi har förmånen också att få välsigna dig som tittar.
Om du inte är säker på att du är Guds barn
och om du inte är säker på om dina synder är försonade,
så i Finland vet man inte vad det betyder att komma till tro.
Det betyder enligt Bibeln, romarbrevet,
att om du i ditt hjärta tror att Jesus är Herre
och om du med munnen bekänner honom som Herre så är du frälst.
Du kan där hemma alldeles med egna ord säga
att Jesus jag vet att jag är en syndig människa.
Jag vill be om förlåtelse och jag vill vara ditt barn.
Tack att jag får vara Guds egen. Inget annat behövs.
Ditt namn står i livets bok.
Tag kontakt med producenten för det här programmet
eller närmaste församling, så får du stöd.
Och då vi i det här programmet har talat om hälsa,
Jesus offrades för att vi skulle bli helade.
Gud helar på många sätt, men som jag själv sade så fick
jag hjälp alldeles framför TVrutan.
Vi vill här tillsammans välsigna dig som är sjuk
och tala om hälsa för dig i Guds namn
och be att Guds rike skulle få inta dig och dina närmaste
och välsigna dig under kommande dagar.
Amen.
Tack för att du tittade på vårt program.
Stanna på kanalen och titta på vårt följande program också.