Välkommen till Samarias program Räddningsarken!
I dag är vi i Illby i Borgå på julöppning.
Jag är Päivi Valkoniemi
och jag är Oy Noark Abs verkställande direktör.
Det är nu tredje året vi har julöppning här.
Vi har märkt att besökarantalet har tredubblats.
Första året 2009, hade vi 80 barn,
helt utan marknadsföring med djungeltrumman enbart.
Och förra året hade vi 120 barn
och i år når vi säkert upp till 200
och sedan alla föräldrar till.
Och det här är inte enbart ett julevenemang
utan vi jobbar året runt.
Vi har grupper och olika evenemang och vi betjänar på många olika sätt
så man kan säga att vi har kommit på en affärsidé
som betjänar hela samhället
och också turismen och via olika evenemang också familjer.
Man kan säga att det nog har varit Guds ledning med.
Oy Noark Ab är ett socialt företag som ägs av Samaria rf.
Vi är såtillvida ett speciellt företag
att vi har status av socialt företag,
alltså inte ett traditionellt företag,
men vi lyder under samma lagar som ett traditionellt företag.
Vi verkar utan några understöd eller hjälp
så vi måste verka med en god affärsidé
så att vi får klirr i kassan och kan betala lönerna.
Oy Noark Ab grundades redan år 1979
och då blev det ett s k bordslådeföretag.
Krister Lindberg grundade det som ett socialt företag,
fastän det då inte hade den statusen
det grundades 1979 för att betjäna missbrukararbetsfältet
men blev kvar i skrivbordslådan.
2008 då min man Ismo och jag inledde det här arbetet
grävde vi fram det här företaget Oy Noark Ab
började utreda frågan om att grunda ett socialt företag.
På våren, i april 2009,
fick vi statusen av ett socialt företag.
I maj-juni fick vi sedan ett officiellt papper från
arbets- och näringsministeriet med tillstånd
att verka som ett socialt företag.
Men det är ett gammalt företag,
som redan fanns men blev sedan ett socialt företag.
Vi ordnar olika evenemang här främst
för att människor skulle lära känna oss.
Många kan ha olika uppfattningar om vårt arbete.
Samaria rf är ju en missbruksvårdorganisation
och under sin 40åriga existens har den gjort gott arbete.
Men då vi började här var man litet rädd här i byn
att hit skulle dras folk som stör och super.
Men inte får man vara berusad här, här råder nolltolerans
och vi avlägsnar genast alla som är störande.
Vi ville skingra den här rädslan då den första julen
genom att låta folk komma hit och bekanta sig med oss
och se att här är vanliga människor som arbetar.
Och det var ju bra.
Folk upplevde det positivt
och då vi också tog hänsyn till barnen
så tänkte vi att det här får bli en tradition.
Och här händer ju mycket, nu hörs det ju steg och andra ljud.
Och barnen däruppe gör tomtar i tomteverkstaden.
Men jag var däruppe och såg att de vuxna också gör hobbyarbeten.
Man får göra småkyrkor, Borgå domkyrka,
julgubbens ren eller änglar eller vad som helst.
Och våra handledare är där i verkstäderna,
de som jobbar dagligen under veckan, handleder nu besökarna där.
Och förstås så tänder vi alltid ljusen i julgranen klockan tolv.
Illbyborna skänker åt oss en gran för vi betjänar ju hela området
och vi har blivit verkligen väl emottagna.
Så tänder vi ljus i vår julkrubba som blivit en tradition.
Den har vi framme hela julen så att alla som kör förbi
ser ljusen hela julen.
Där finns sedan Josef och Maria och det lilla Jesusbarnet
med djuren runt omkring. Den är gjord här i övre våningen.
Det är nästan människohöga figurer
och de har nog väckt mycket förtjusning.
Vi berättar julens budskap på det sättet
och vilka värderingar som vi har här Men det är roliga saker för alla,
alla tycker om julförberedelser och allt vackert. Och julens budskap
Så varför skulle vi inte ha det framme ordentligt.
Men här händer mycket
och som kronan på verket kommer julgubben.
Och som kristna vet vi att julgubben härstammar från det
att Fadern i himmelen ger gåvor
och den viktigaste gåvan var hans egen son under julen till oss alla.
Säger ni först era namn här mot kameran.
Jag är Juha, Viena i famnen, Hannes och Ada.
Berätta litet vad ni har gjort här i dag.
Speciellt har miniatyrtåget stannat i minnet, som fanns där inne.
Jag tror att småpojken i mig vaknade
Men Viena blev nog litet rädd när där var så mörkt.
Är det första gången ni är här på noark? - Jo, det är det.
Kom ni enkom för julöppnandet? - Jo speciellt för det kom vi nog.
Vi önskar er en trevlig fortsättning på dagen
och det var trevligt att ni har varit här och firat jul.
Hejsan vad heter du? - Venla.
Vad har du gjort här i tomteverkstaden?
Nå kort och smycken och såna här tomtar.
Du har riktigt själv gjort den här?
Jag har gjort ansikten åt dem och det här har jag målat själv.
Har den här tomteverkstaden vrit roligast här i dag
eller har någonting annat varit roligare?
Den här tomteverkstan. - Tack ska du ha!
Hejsan! Berätta ditt namn,
du är handledare här på smyckesverkstaden.
Mary-Ann Enqvist.
Hur mycket barn har det varit här i dag?
Ingen aning. - Många tydligen.
Här har jag nu verksamhetsledare Ismo Valkoniemi
och Joonas Valkoniemi, handledare på Samaria.
Jag vill fråga er som har så här fina, officiella uppgifter
som korvförsäljare, hur det har gått och har det varit många människor?
Jo, det här är ett verkligt kall,
så om jag skulle vara frivilligarbetare någonstans,
så något bättre ställe än det här finns inte.
Man får också äta litet av lasset här.
Nå vad tycker du, har här varit folk och har det varit roligt?
Jo det har varit trevligt och lönen är bra.
Det har varit många människor här under början av dagen
och korv har det gått åt 25 paket, 100 stycken.
Ismo Valkoniemi, jag frågar dig nu, fast här finns tomtemössor
och alla slags jullampor och julgubben kommer litet senare,
så vill jag nu fråga när vi gör program för TV7:
Vad är julens viktigaste budskap?
Med det här jippot vill vi ju inte direkt evangelisera,
utan vi vill få hit människor och titta på vårt arbete och se vad vi gör här,
hur vi hjälper människor och hur vi sysselsätter.
Men samtidigt är det andliga budskapet närvarande,
det finns i föremålen där inne, smyckena,
i våra sånger som hörs i bakgrunden och i våra värden.
Vi delar ut vår tidning.
Många tycks veta att Samaria är en kristen organisation
och det är roligt att se att hit har kommit människor
som inte annars skulle delta i den här typens evenemang.
Och här vid korvkiosken har de sagt att ni gör ett verkligen bra arbete
och de har haft Samariatidningen i handen.
Och det är tillräckligt för oss i det här skedet,
att vi för berätta julens budskap också så här.
Nå nu börjar det här ju bli tradition här med julevenemang
det hölls i fjol och året före och säkert nästa år också.
Så kommer ni att vara här också i nästa år och sälja korv?
Utan vidare! Det finns inget bättre jobb!
Jo, om man blir tillfrågad.
Lönen är i alla fall bra, man får korv.
Allt grundar sig på kristna värden, hela det här arbetet.
Den grund som det har börjat på,
det här arbetet som är ganska betydande,
är ett stort Guds under
och det förverkligas hela tiden varje stund.
Det börjar på morgonen då vi har morgonsamling
i det här rummet där vi nu sitter.
Här samlas människor beroende på hur många som är på plats
och få blir borta från den numera.
Allt är frivilligt, ingen tvingas att komma med.
Frivilligheten är också ett växande in i saken,
att man får välja om man kommer eller inte.
Det mest underbara är att de kristna värderingarna
syns i kärleken till nästan och i ett rätt accepterande och tolerans.
Här i utrymmet kan sitta en hindu, en buddist, en ateist,
en metodist, en kväkare, lutheran, pingstvän, missionsförbundare.
Månne jag mindes alla?
Utgångspunkten, hur vi är tillsam- mans, hur vi välsignar dagen
och ber till samma Gud, samma stora Gud,
så förundras jag alltid.
Ingen måste komma hit men var
och en upplever att det är bra att vara här.
Och det kan ingen människa göra eller bygga upp en sådan atmosfär,
utan det kan bara Gud verka och bygga ett sådant accepterande
och en sådan kärleksfull och omtänksam atmosfär.
Det måste utgå från ett ärligt högaktande av den andra.
Det är inte bara för mig utan för varje människa som kommer hit.
Andligheten syns i det att vi lär oss att respektera varandra
att förlåta och också ta emot förlåtelse, det kan också vara svårt
Man måste reda ut saker.
Alltid då det uppstår problemsituationer,
så lyfter vi katten på bordet och bearbetar det så
att det inte uppstår någon hatfylld atmosfär.
Då människorna lär sig att leva via de här sakerna
så blir det sedan en vana att om någon säger ett fult ord,
så säger de andra till. Att inte får man svära här.
Jag brukar alltid säga att kom ihåg
att det här är ingen församling eller kyrka
men det här är en plats som är helig och kär för Gud
för han har välsignat de här arbetet och här respekterar vi varandra.
Det märks nog här alldeles i hur man uppför
sig i vardagen och i omsorgen.
Så har vi också det här att då män- niskor småningom lär känna Guds ord
via morgonsamlingar eller något annat
så vill man också lära känna Bibeln, vad står där?
Varför säger Jesus så här? Och vem är Paulus?
Så vi har teologisk undervisning här varje vecka.
Pastor Olli Lindsten besöker oss,
föreläsningarnas nivå motsvarar det öppna universitetet
och man kan också avlägga studiepoäng här.
Man kan sedan fördjupa sig och vi gör besök i församlingarna vid behov
och vi har olika samlingar som vi deltar i,
och man har frihet att gå och komma.
Så har vi personliga samtal, mycket själavårdssamtal
och sådana har jag själv mycket ofta
Aldrig vill tiden räcka till för dem och att samtala om saker.
Det är nog roligt när någon kan gå efter mig och fråga
att förklara nu vad Jesus sade där när jag inte förstår den här saken.
Så om jag ska försöka förklara någonting klokt och fiffigt,
så undrar jag ibland att förstår jag själv tillräckligt om den här saken.
Men Fadern tröstar mig alltid och säger att var du bara dig själv
och berätta det du vet.
Teologerna kan sedan förklara bättre
Men det är kärleken och att man bryr sig om i vardagen,
undervisandet och respekten, de är hela tiden med.
Vi inleder med det på morgonen och det fortsätter hela dagen
och många tar det med sig hem.
Och som ett bra exempel på det är slutresultatet
att ganska många människor här har gett sitt liv åt Jesus Kristus
och blivit fria från sina problem och fått växa vidare.
Det är fint!
Det är alldeles ofattbart att livet kan få en ny kick.
Det tackar jag för varje dag, det är en fin sak.
Här har jag nu Helena Hollmén,
som är mångsysslare på Noark
och för tillfället står i kassan i kaféet.
Hur har det här juljippot nu framskridit?
Här finns nog hela tiden jobb, och tiden går jättefort!
Först var jag i tågrummet och såg till att tågen fungerade
och sen kom jag hit och avlöste här, så hela tiden får man jobba på.
Nå hur verkar det, har människorna varit nöjda
och har det varit mycket folk?
Jo mycket folk har det varit, redan då vi öppnade stod folk och väntade
och mera har kommit hela tiden.
Det har inte lugnat sig alls och många barnfamiljer.
Vad kommer ännu att hända?
Är det ännu något som vi inte har sett alls här?
En stund ännu håller barnen på med pyssel i övre våningen
och klockan fem kommer julgubben,
så hoppas att det ännu är folk kvar här då.
Vad tycker du själv att har varit trevligast i dag?
Det att det har varit så mycket folk
Jag njuter av att det är någonting att göra hela tiden
och det att man ser att folk tycker om det här.
Människorna som kommer hit för arbetsrehabilitering
väljs ut av arbets- och näringsbyrån
Också socialbyrån skickar hit folk
och vi har samarbete med Borgå, Lovisa och Sibbo eller hela området.
Vi har också samarbete med Askola
och Mörskom men i huvudsak Borgå, Lovisa och Sibbo.
Vi samarbetar med arbets- och näringsbyrån, socialbyrån,
arbetskraftsbyrån och vi intervjuar människorna
för det här jobbet och egentligen utgår vi från deras egen vilja.
Man kan aldrig tvinga någon till något.
Av någon orsak har vi fått ett så gott rykte
och vi har en så god anda här.
Människor blir rehabiliterade, de får t o m jobb,
de slipper sina droger och många sådana saker,
som sedan sprids via djungeltrumman,
och kompisar ringer hit och frågar efter jobb.
Vi verkar alltså yrkesmässigt tillsammans med myndigheterna
men vi gör också uppsökande arbete.
Vi gör det på fältet
och vi gör fältarbete alldeles där ute på gator och torg.
Det här är det sätt på vilket vi får hit klienter,
myndigheterna skickar dem hit till oss.
Jag hoppas att samhället skulle förstå betydelsen
av de sociala företagen och att de sociala företagen skulle utgöra
ett nytt verktyg på övergångsarbetsmarknaden.
Man talar nu om övergångsarbetsmarknader
och om möjligheterna att föra människorna framåt på stigar
så att man på riktigt skulle vara med i en planering.
Möjligheterna för de sociala företagen skulle i själva verket
vara riktigt bra om lagstiftningen skulle ge möjligheter till det.
Och det väntar jag på och ber om.
Därför håller vi flaggan vajande så att någon skulle se.
Men jag vet att om inte lagstiftarna förstår så förstår nog Gud.
Han vet och Han är med här hela tiden
och jag vet att jag inte är ensam.
Jag vet att jag inte behöver oroa mig för hur det här byggs.
Det har redan börjat visa sig och det verkar helt underbart
att Gud har gjort de här planerna redan.
Och då Han har på börjat det
så vet jag att Han inte lämnar det på hälft,
om vi fortsätter framåt ödmjukt bedjande.
Och jag upplever i mitt hjärta
att Oy Noark Ab kommer att vara ett exempelföretag
i framtiden i det här samhället.
Ett helt vanligt företag som verkar enligt etiska och kristna värden
och på riktigt förverkligar det att människorna skulle orka i arbetet.
Att de förmår och att vi kan finna sådana lösningar här i samhället
att alla sklulle ha en plats och en framtid, fastän litet mindre.
Det kunde vara en deltids- sysselsättning, vad som helst,
men jag tror och vet att jag inte förgäves
har satts hit till det här arbetet.
Någonting planeras men jag är litet rädd ibland
att hur ska det här växa och orkar jag själv med i allt.
Min man Ismo länge har varit med i missbrukararbetet, redan i tjugo år
och vi har alltid mer eller mindre gjort frivilligarbete.
Men innerst inne och där i bakhuvudet
har jag alltid velat hjälpa människor och stödja de svagare.
Och det har nog sin rot i hemmet
för min mamma och pappa hade missbruksproblem,
och när jag såg deras liv och deras problem
och lösningarna som inte hittades på dem,
när det aldrig hittades någon lösning.
Jag ville först bort från den världen, långt bort.
Jag ville inte ens se alkoholister.
Men nu förstår jag att Gud förberedde mig.
Genom den här tunga barndomen så förbereddes jag på den här uppgiften
Nu förstår jag och jag kan se på alkoholproblemet
genom ett litet barns ögon.
Men jag kan också stödja familjer mycket bra.
Och det är en stor sak.
Jag får mycket telefonsamtal och mycket e-post
om sånt som man läst i tidningarna eller fått något tips om oss,
så tar man kontakt och frågar hur man skulle få
en möjlighet eller ens barn. Man ska inte ge upp om den saken.
Vi kan inte betjäna alla människor i det här landet, tyvärr,
fastän vi ville, men människorna har vissa rättigheter
och samhället har vissa skyldigheter att hjälpa med de här sakerna
och i de här sysselsättningsfrågorna
och man måste modigt ge sig i kast med dem.
Jag hoppas och ber, att det alltid skulle finnas en människa
som har kristna värderingar
och vill hjälpa och gå med och stödja
så att var och en som är vilsegången,
för nu talar man om vilsegångna.
T ex bland ungdomarna så finns det sådana som bara går vilse.
Det är en term som myndigheterna använder, vilsegångna,
att de skulle hitta hem.
Och det hoppas jag att de skulle hitta sin plats.
Och jag hoppas att så många som möligt
skulle hitta en mening med sitt liv genom Noark.
Tack alla att ni varit med på Noarks julöppning i Illby i Borgå!
Nu vill vi bara önska er alla
en riktigt god fortsättning på julhelgen!