Nimeni on Kjell Blomberg
ja olen työskennellyt Samarialla kodinjohtajana 7 vuotta.
Ennen sitä olin Uusikaarlepyyn helluntaiseurakunnan pastorina.
Minulla on kolme lasta, yksi tyttö ja kaksi poikaa.
Olen kasvanut pastoriskodissa, isä oli pastori.
Me muutimme aika usein eri puolilla suomenruotsalaisissa kunnissa,
esim. Porvoossa, Kemiössä, Särkimossa, Korsnäsissä
ja sitten muutin Vaasaan ja sieltä Närpiöön.
Paraikaa opiskelen työn ohella sosionomiksi, AMK.
Me siis olemme paraikaa Samaria- kodissa, Uusipellontie 44.ssa.
Tämä on tukiasunto ja sitten meillä on muutama kuntoutuspaikka.
Tänne pääsee ensisijaisesti maksusitoumuksella A-klinikalta
tai sosiaalitoimistosta, riippuen asumiskunnasta.
Jos kunnassa on A-klinikka, tullaan useimmiten sen kautta
mutta jos A-klinikkaa ei ole niin tullaan sosiaalitoimiston kautta.
Hoitoaika on vaihdellut,
meidän asiakkaamme ovat useimmiten olleet aika pitkäaikaisia.
Nykyään hinta on 65 euroa vrk:ssa kunnalle
ja 15 euroa vrk:ssa asiakkaalle.
Tukiasumisesta peritään vuokra plus hoito-osuus,
joka tällä hetkellä on 150 euroa kuukaudessa.
Henkilökuntana täällä Samariakodissa on Marina Sigfrids,
joka on sairaanhoitaja ja sitten meillä on Ove Sundqvist,
joka on entinen päihdekäyttäjä.
Sitten on Stina Ann-Kristin Bengs, joka on hoitaja.
Marina Sigfrids hoitaa lääketieteellistä hoitopuolta
yhdessä lääkärin kanssa.
Hoitosuunnitelmat teemme Marinan ja lääkärin kanssa.
Marina hoitaa reseptien uusimiset, jakaa lääkkeet
ja valvoo tätä lääketieteellistä osaa.
Juu, siitä tulee 2 ja puoli vuotta.
Juu, 2 ja puoli vuotta on nyt.
Tulin syyskuussa vai oliko se jo elokuussa.
Viime elokuussa tuli kaksi vuotta täyteen.
Viime elokuun jälkeen tähän asti on aika monta kuukautta.
Juu, olen viihtynyt täällä hyvin.
Oikein hyvin, ei ole mitään valittamista,
tämä on melkein ollut elämäni parasta aikaa, täytyy sanoa.
Välillä tietysti miettii, että pitäisikö muuttaa
ja lähteä asumaan itsenäisesti,
mutta täällä on kyllä ollut niin hyvä asua.
Täällä voi istua ja etenkin näin kesällä kun on lämmin ja kaunis
niin ei tarvitse istua sisällä.
Ja aika kuluu uskomattoman nopeasti.
Minähän ajattelin olla 2 kuukautta ja nyt olen ollut 2 ja puoli vuotta.
Sittenhän on vähän retkiä ja sellaista. -Juu, aina vähän väliä.
Minä olen siis Kenneth Nygård ja juureni ovat täällä Pohjanmaalla.
Olen syntynyt ja kasvanut Pietarsaaren seudulla,
ja 15 vuotta olen nyt asunut täällä Vaasan Mustasaaressa.
Minulla on vaimo ja pieni poika, joka täyttää kuusi vuotta.
No, kuten sanottu, olemme nyt Vaasan Samaria-Centerissä.
Täällä meillä on runsaan vuoden ajan ollut kirpputori.
Viime talvena aloitimme täällä työkuntoutustoiminnan.
Meillä on yhteistyö Vaasan kaupungin kanssa pitkäaikaistyöttömien parissa
jotta he saavat tulla työelämän valmennukseen.
Syksyksi saamme myös käynnistettyä päiväkeskuksen,
jota olemme pitkään toivoneet tänne Pohjanmaalle myös.
Alussa täällä oli 70-luvulla kauppa ja 90-luvulla pubi.
Monet meidän kirpputoriasiakkaista sanovat käyneensä
täällä aikaisemminkin, mutta muissa asioissa.
Olemme kohdanneet iloisia ilmeitä kun olemme tehneet tästä paikan,
joka ylistää Jeesusta ja sitä mitä Hän voi tehdä ihmisten elämässä.
On erittäin mukavaa, kun voi jatkaa siitä missä alamäki on ollut jyrkkä.
Nyt ihmiset saavat kohdata Jumalan aamuhartauksiemme ja muita kautta.
Aluksi kun asiakas saapuu tänne
hänellä on aika paljon vieroitusoireita.
Tämä alkujakso voi olla aika täynnä vieroitusta
ja ahdistusta ja tähän vaiheeseen liittyviä ongelmia.
Tämän vaiheen aikana ei ole niin paljon keskusteluja
vaan annamme asiakkaan olla rauhassa kunnes vieroitusoireet laantuvat.
Meillä on ollut tämä lempeä menetelmä
niin että me käytämme katkolääkkeitä
jotta tämä vieroitusvaihe olisi jotenkin siedettävä.
Sen jälkeen teemme hoitosuunnitelman yhdessä.
Keskustelemme hoitotavoitteista ja siitä mihin tähdätään
ja mitä haluaa elämästään.
Meidän työstämme paljon koostuu asiakkaiden kannustamisesta
ja auttamisesta elämään takaisin löytämiseksi.
Apunamme meillä on aamuhartaudet,
jotka perustuvat Raamattuun tai hartauskirjaan.
Monihan luulee, että Raamattu on hyvin kaukana arkisesta
ja ihmisläheisestä, mutta sitä hämmästyy kerta toisensa jälkeen,
kun huomaa miten maanläheisiä kysymyksiä Raamatussa nousee esille
ja kysymyksiä jotka koskettavat näiden ihmisten elämää,
ja kaikkien meidän tietysti.
Joskus keskustelemme aika paljon aamuhartauksien yhteydessä.
Se riippuu asiakkaista miten halukas on keskustelemaan.
Joskus kukaan ei sano mitään ja välillä moni juttelee.
Minusta aina on parasta kun syntyy keskustelu asiakkaiden kanssa,
niin että hartaus tuntuu elävältä ja että sillä on merkitystä
ja että puhutaan asioista joilla on merkitystä heidän elämässään.
Tämän lisäksi meillä ei ole niin tiivistä ohjelmaa.
Moni joka tulee meille sanoo, että jää paljon aikaa
mietiskelyyn ja pohdiskeluun.
Joskus joku sanoo, että on jopa vähän tylsää.
Mutta perusajatuksena on se, että asiakkaan pitää tulla hoitajan luo
ja itse jutella.
Mutta jos minä hoitajana näen, että jollakin asiakkaalla on paha olo,
niin menen hänen luo ja kyselen.
Kutsun tätä interaktioprosessiksi, kun toimimme vastavuoroisesti
ja teemme asioita yhdessä, esim. keittiössä,
laitamme ruokaa yhdessä tai katsomme TV:ta.
TV:ssa voi tapahtua jotakin joka johtaa spontaanisti keskusteluun
vaikkapa taivaasta tai helvetistä, tai mistä tahansa.
Tässä arjen interaktiossahan tämä prosessi tapahtuu.
Sitten jos suuttuu tai ärtyy, niin olemme huomanneet,
että asiakas voi pienen asian, jonka sanomme, käsittää väärin
ja tämä kasvaa ja kasvaa kunnes se räjähtää.
Viime aikoina olemme työskennelleet tämän kanssa aika paljon
ja kehottaneet sanomaan välittömästi jos jokin pahoittaa mielesi
tai miten sen käsität.
Usein on kyse väärinkäsityksestä
ja jos sen purkaa heti ei synny räjähdystä.
Tätä ollaan harjoiteltu aika paljon.
Ja muita arkisia asioita, joita huomaamme, se on tärkeintä.
En usko niin paljon pelastusmenetelmiin
vaan ihmisten välisiin kohtaamisiin
ja heidän ainutlaatuisen tilanteensa näkemiseen.
Silloin voi aloittaa siitä missä he ovat ja jatkaa siitä.
Se on aika pitkälti meidän mallimme täällä.
Sitten teemme yhteisiä matkoja, käymme retkillä,
ehkä jotain urheiluharrastuksia
ja mitä me nyt keksimmekään.
Kysymme asiakkailta mitä he haluaisivat tehdä
ja mitä ideoita heillä voisi olla.
Ja sitten näemme mielellään, että asiakkaat auttavat
erilaisissa talousaskareissa kykyjensä mukaan.
Erik tässä kyllä auttaa aina kun häntä pyydetään.
Huhut ovat huhuja,
mutta valitettavasti tämä alue on kyllä ollut huonossa maineessa.
Se on ennemmin ollut kaupunginosa johon joutuu,
kuin missä oikein haluaa olla.
Täällä on esiintynyt paljon päihdekäyttöä vuosien varrella
ja muita asioita.
Mutta saamme vain rukoilla Jumalaa,
että Hän tekee tälläkin alueella hyvää työtä.
Tässä työkuntoutusyhteistyössä Vaasan kaupungin kanssa
saamme heiltä sosiaalisia resursseja
sillä tavalla että kaupunki tuo tänne ihmisiä,
jotka tarvitsevat tällaista paikkaa.
Heillä ehkä ei ole ollut työtä moneen vuoteen
tai olleet tavalla tai toisella syrjäytyneitä.
Kaupunki siis antaa nämä ihmiset meille
ja uskovat heidät meidän huomaan.
Monet ihmiset viihtyvät täällä erinomaisen hyvin.
Nämä ovat ihmisiä jotka eri syistä ovat joutuneet elämässä hakoteille
ja jotka eivät ehkä edes haluaisi elää sitä.
He saavat toisen mahdollisuuden, saavat tulla takaisin elämään.
Sillä tavalla tuntuu hyvin tähdelliseltä tehdä tätä työtä.
Sitä ei tee vain palkan vuoksi
vaan sen takia, että ihmiset saisivat paremman elämän.
Ihmiset saavat palata siihen, mitä Jumala on heille ajatellut.
Minä olen melkein koko ikäni halunnut auttaa ihmisiä
joilla on vaikeuksia ja joita kukaan muu ei auta.
Se on ollut minulle tärkeätä.
Minulla oli itse aika vaikea lapsuus
ja tykkäsin ettei ollut ketään joka olisi auttanut minua.
Silloin päätin, että minä tulen auttamaan niitä
jotka eivät saa mitään apua. Ja viihdyn tämän työn parissa,
erityisesti kun huomaan niitä jotka kaikki muut hylkäävät.
He ovat erityisesti sydäntäni lähellä.
Mutta se onkin erityisen vaikeata tietysti.
Elämä on hyvä oppimestari.
Kun kohtaa erilaisia ongelmia, omia tai muiden,
etsin vastauksia Raamatusta
tai keskusteluista muiden kanssa tai kirjoista.
Minulla on aika kauan ollut sellainen elämäntyyli,
että asettelen kysymyksiä Jumalalle
ja on ollut tärkeätä konkretisoida kysymys.
Ja kun olen tehnyt näin, olen aina saanut vastauksen.
On voinut joskus mennä monia vuosia.
Mutta luulen myös, että on tärkeätä uskaltaa kysyä näitä kysymyksiä
koska Jumalalle ei ole mitään kiellettyä.
Jumala ei myöskään vahingoita meidän koskemattomuuttamme.
Jos jokin asia on minulle vaikea niin Jumala kunnioittaa sitä.
Sanoisin, että elämä opettaa
sekä kristillinen opetus.
Mutta luen kyllä paljon itse.
Olen lukenut aika paljon psykologiaa
ja teologiaa vielä enemmän.
Filosofiaa olen viime aikoina lukenut aika paljon.
Ja tämä professori, joka nyt luennoi filosofiaa,
sanoo että juuri nämä ihmiset joilla on vaikeaa,
alkoholistit ja syrjäytyneet, pohtivat näitä kysymyksiä.
On hyvä, että on selvittänyt näitä kysymyksiä.
Mikä on elämän tarkoitus? Miksi kärsimme?
Ja minkälainen on meidän tulevaisuus?
Ja tällaisia kysymyksiä, ne ovat tärkeitä kaikille ihmisille.
Ja erityisesti niille, joilla on vaikeaa.
Henkilökohtaisesti olen huomannut, että ne ihmiset
joiden uskon onnistuvan epäonnistuvat melko usein
ja ne joista ajattelen, että tästä ei tule mitään
niin jostain syystä heidän on käynyt paremmin, mutta en tiedä
Luultavasti se on näin, ne jotka ovat vajonneet syvemmälle alas
ovat motivoituneempia ja ne joilla vielä menee jotenkuten
eivät ole yhtä motivoituneita ja määrätietoisia.
Tie oman tilanteensa oivaltamiseen on aika pitkä meille kaikille.
Omien vikojen ja puutteiden tunnus- taminen voi viedä hurjan pitkään.
Olen nähnyt sellaisia, joista muut ovat tienneet heidän olevan
alkoholisteja, ehkä jo 20 vuotta
ja jotka eivät itse ole oivaltaneet sitä,
vaikka ovat olleet kymmeniä kertoja kuntoutuksessa ja hoidossa.
Eivätkä he ole uskaltaneet tunnustaa: olen alkoholisti.
Sitä torjuu ja kieltää,
mutta yksi eheytymisprosessihan on,
että tunnustaa tarpeensa ja puutteensa.
Olen kyllä saanut paljon uusia tuttavuuksia tämän kautta
ja saanut kuulla monia elämäntarinoita.
Nykyisin ei pankeissa eikä kaupan kassoilla saa puhua,
mutta tämä on paikka jossa saa istua alas ja puhua.
Meillä on jopa nojatuoleja kassan edessä,
joihin saa istua juttelemaan ja nauttia hetken yhdessäolosta,
jos sellaiseen on tarvetta.
Tämä on alku tulevalle päiväkeskukselle
ja toivomme saavamme oikean kahvilan pikkuhiljaa.
Ja elämän, tai keitaan jossa ihmiset tuntevat,
että tämä on jotain muuta kuin se kova arki,
joka kohtaa ulkona kadulla.
Meidän rukouksemme on, että tästä saisi tulla sellainen
mistä unelmoimme ja että Jumala olisi mukana siunaamassa sitä työtä.
Olemme saaneet nähdä monia ihmeitä. Aloimme rukoilla keittiövarustusta
ja melkein samana päivänä eräs poika ajoi pihalle
peräkärry mukanaan, joka oli täynnä vanhoja keittiönkaappeja
hänen remonttinsa jälkeen.
Ja hän kysyi, tarvitsetteko näitä tai voitteko myydä niitä?
Minä sanoin hänelle, että tarvitsemme niitä
ja että olemme rukoilleet Herraa, ja näin saimme itkeä ilon kyyneleet
ja sanoa "Vau!" Hän on meidän kanssamme arjen keskellä
ja kun rukoilemme niin saamme!
Täällähän ei tarvitse olla yksin
vaan aina on joku seurana.
Jos sitä asuu yksin niin silloin on yksin, melkein.
Sinä kokeilit sitä vähän tuki- asunnossa ja se oli aika yksinäistä.
Jo, se oli, ja kun on tottunut olemaan toisten kanssa
niin se on kyllä parempi, että on ystäviä ja tuttavia.
No kyllähän minä olen saanut apua tavallaan,
tai kaikilla tavoin ja eihän sitä täällä olla ryypätty.
Muuten sitä olisi varmaan tullut ryypiskeltyä koko ajan.
Että silla tavallahan se on ollut hyvää.
Ei minulla ole ollut mitään hinkua viinaan
sen jälkeen kun tulin tänne ja tupakan jätin pois myös
Sinä lopetit siihen paikkaan. - Mitä?
Lopetit suoraan vaan. - Juu, lopetin suoraan.
Ja sitten kiusoittelet vähän näitä joiden on niin vaikea lopettaa.
No juu kyllähän mieli tekisi monta kertaa
Mutta se ei olisi hyvää, paras lopettaa.