Välkommen till programmet Räddningsarken!
Vi är nu i Borgå på Karijärvi kursgård.
Vi har idag utbildningsdag för Samaria -
och nästan 70 av vår personal inom missbrukarvården är här.
Jag ska ta åt sidan några av deltagarna för en intervju.
Vi får också följa med vad som händer här.
Som bäst pågår utbildningskanaler.
Jag tog med min två deltagare i utbildningsdagen.
Tiina och Simo Palomäki från Seinäjoki.
I bakgrunden pågår utbildningen.
Vi pratar med Tiina och Simo om deras tankar idag.
- Välkomna till det här programmet! - Tack!
Du är ny på Samaria. Hur står det till på arbetsfronten i Seinäjoki?
I princip bara bra.
Sedan hösten har vi kunnat delta nästan varje dag.
Sju dagar i veckan s.a.s. på gatuplanet.
Vi har fört fram Samarias arbete -
och bland alkohol- och drogmissbrukare -
har vi arbetat och varit med dem.
Vi har också förmedlat information om Samaria -
till församlingarna, och på gatan.
På A-kliniker och i andra sammanhang.
Jo, vi på Samaria vill ju vara nära dem som är i nöd.
Hurudan är nöden där på fältet?
Nöden är stor, den är verkligen stor och vi är alltför få som -
är vid deras sida som håller på att drunkna, -
i det hårda liv som de hamnat i.
Hur är verkligheten på fältet?
Vilka situationer möter ni i bostäder och på andra platser?
Jag har i många år arbetat på fältet och -
jag minns en ganska ung flicka som hittades i en trappuppgång.
Hon hade bränts med cigaretter över kroppen -
och hade lidit svårt med sina knarkarkompisar -
och levt ett hårt liv.
Sånt här träffar man ofta på, även om inte dagligen.
Folk tar ofta kontakt, -
sådana som söker en bättre mening med livet.
Jag kan inte gå in på detaljer eftersom -
livssituationerna varierar.
Nå vad kan ni göra i sådana fall då någon verkligen behöver hjälp -
och ni ser att hjälplösheten är stor -
och de inte kommer ur sin situation? Vad kan man göra då?
Till all lycka har de flesta i alla fall anhöriga -
eller familj som stödjer och hjälper.
Men förstås finns sådana som inte har någon.
I många situationer kan vi stöda -
familjerna och syskonen -
och berätta vad de kan göra och -
informera om vårdmöjligheter.
Jag har förstått att du under åren som Samaria-vän, redan i 16 år -
har fört många män till Betlehem för vård.
Du talade om nästan 20 stycken.
- Jag har nu inte räknat dem, men det kan stämma.
- Ni gör det här som familj.
Ja! Tiina gör mycket som jag inte ens kan eller ids göra!
Min fru sköter nätet och e-posten och information via våra hemsidor.
Hon informerar om vad vi behöver i arbetet.
Via internet får vi respons, uppmuntran och förbönshjälp.
Det behövs i olika situationer, ibland också ganska farliga.
Ni ordnar också möten, hur ofta och var?
Vi har en gång i månaden på Kasperi i Seinäjoki -
haft en Samaria-kväll -
med ca trettio personer -
främst sådana som söker hjälp.
- Simo, du vet själv av egen erfarenhet -
hur det är att leva då inga dörrar öppnas.
Vad hände med dig? Hur kom du vidare och när hände det?
Berätta litet!
- Det är 26 år sedan ― nu i juli.
Jag var sex gånger i fängelse i Finland, också i Sverige.
Jag har använt knark, amfetamin och hasch, -
alkohol och alla sorters tabletter.
Jag var verkligen djupt fast i blandmissbruket.
Jag har provat på alla vårdformer -
och man kan nog säga att det såg helt hopplöst ut tidvis.
Det har funnits mycket våldsamma situationer i mitt liv.
Men redan som ung hörde jag för första gången om Jesus.
Jag var i fängelse i Sverige och då föll bitarna på plats -
att det finns något annat i livet!
Jag hade inte tidigare brytt mig -
jag utbildade mig till telemontör i Sverige -
men lämnat utbildningen på hälft. Jag såg ingen mening i den!
Jag tänkte bara på drogerna.
Men när den där Jesus kom och hejdade mig -
började jag diskutera med mig själv och Gud.
Jag mötte människor som själva förde den här kampen -
att komma vidare på livets väg.
Det tog ganska länge - fem år och -
under den tiden var jag flera gånger nära döden.
Nu vet jag när jag träffar de här människorna...
Bl. a. en kille under den senaste tiden som är mycket självdestruktiv, -
fast han å andra sidan har stark livsvilja.
Det är en kamp i andevärlden.
Det är så starka krafter i andevärlden, -
inte bara flaskans ande, utan en mycket starkare.
Vi lever i en sådan värld nuförtiden -
att människorna behöver ett mycket kärleksfullt och varmt bemötande.
Jag hoppas att det skulle bli vanligare!
Människor är verkligen trötta och ingen hjälper!
Vi är nu sjuttio Samaria-arbetare på plats -
och vi räcker ju inte till, -
men vi är tacksamma att vi har en sån grupp samlad.
Vi borde tillsammans med tittarna komma överens om att -
be för det här arbetet. Det är ett alldeles -
speciellt arbete och vi kämpar verkligen för människors liv!
Vi behöver hjälp! Är du av samma åsikt?
Jo absolut, mera av detta slags arbete i vårt land!
Och beslutsfattarna med, som redan stödjer arbetet mycket -
men vi behöver mera målmedvetenhet -
i det kristna arbetet för medmänniskorna!
Det måste vi fortsätta med.
Det är säkert inte svårt att motivera för beslutsfattarna -
även om man inte uppskattar kristet arbete i övrigt. Du är skattebetalare -
och har fru och barn.
Kunde du föreställa dig att det en gång blir så, när du levde på gatan?
- Nej!
Den här flickan har en gång dragit mig upp ur parkbänken.
Hon var då helt ung, gick i skolan.
Hon var ute med pingstungdomarna.
Jag låg stupfull i parken i Seinäjoki -
och brydde mig inte om något.
Hon var en av ungdomarna alltså min fru nuförtiden.
Tiina har haft stor betydelse då jag började mitt nya liv.
Samhället borde inte nedvärdera det andliga arbetet, -
för det gör verkligen människan fri!
Eller hur? Man blir helt fri, inte bara från spriten.
Jo man känner sig bra och får en bra feeling!
Man kan göra allt möjligt av sitt liv!
Jag bad Adam Sorila komma hit mitt under utbildningsdagen.
Han jobbar i Nickby i Sibbo.
Där finns ett lopptorg och -
en enhet för arbetsverksamhet i rehabiliteringssyfte.
Du var på väg någon annanstans när du ombads att börja här.
Du förberedde dig för missionsarbete. Kan du berätta?
Jo! Jag gick en missionärskurs.
Jag har kandidatexamen i utvecklingssamarbete.
Jag var inriktad på missionsfältet, jag kände kallelse dit.
Och din fru var med på kursen?
Jo, hon var med där och vi fick en baby också.
- Och nu kommer en till. - Jo, nu kommer en till!
Kanske det var bra att ni inte just nu åkte iväg.
Jo, det känns att det här kom i rätt tid och vi får vara i Finland ännu en tid.
Nå vad tror du, kanske Gud förbereder dig just så här, -
att du jobbar bland utslagna och missbrukare?
Jag tror nog att det här arbetet är ganska lika -
det som sedan sker utomlands.
Gud vill möta människor både i Finland och utomlands.
Jag tror att det är ganska likadant praktiskt arbete som här.
Tycker du att du har haft nytta av att möta människor?
Jag tycker nog att jag har fått träna upp min empatiförmåga -
och möta människor på det praktiska planet.
Har det varit utmanande?
Jo, i viss mån men jag måste säga att det har gått bra -
och jag tycker att jag har fått använda mina gåvor.
Då vi sökte medarbetare blev vi kontaktade -
av församlingen och fick höra om er vision -
men att ni inte riktigt ännu var färdiga att åka ut -
utan att Adam kunde hjälpa oss under hösten.
Nu är det redan vår, och du är fortfarande hos oss -
förhoppningsvis länge ännu. - Jo, man vet inte -
då sakerna ordnar sig kanske det blir att packa snabbt.
Men till dess är det här en bra plats!
Hurdana människor möter du i jobbet?
De är väl i olika åldrar, män och kvinnor?
På vilket sätt kan du föra fram det andliga där?
Det kommer fram genom att vara närvarande och vandra med.
Så har vi morgonandakter.
De är ibland djupare och det känns att frågor har väckt.
Ibland bara välsignar vi dagens arbete.
- Är det varje morgon? - Jo, varje morgon.
Och det känns i atmosfären.
Den blir lugnare när vi inleder med andakt.
Du har knappt tio människor där under veckan?
Jo! Vi har sju sysselsatta nu -
och en har fortsatt till arbetslivsträning.
De flesta är alltså i rehabiliterande arbetsverksamhet -
några dagar i veckan?
Jo, en del 3-4 dagar en del ett par dagar, beroende på situationen.
Vi försöker hitta meningsfulla uppgifter -
och sådant som de klarar av.
Vad anser du om den här arbetsformen?
Vi har ju traditionellt haft vårdhem -
och nu arbetsverksamhet med lägre tröskel.
Alla vill inte till vårdhem men behöver innehåll i vardagen.
Fungerar en sån här arbetsform för en andlig organisation?
Jo det tror jag. Den ligger närmare den egna vardagen -
då man lever i sin egen omgivning och försöker bemästra olika situationer.
Arbetsformen gör det möjligt att klara sig på egen hand i vardagen, -
fundera över sina egna resurser och stärka dem.
Tack för den här korta intervjun och -
Guds välsignelse till familjetillökningen! - Tack!