o
Välkommen till Räddningsarken!
Programmet produceras av Samariaföreningen.
Ni kommer att möta intressanta personer från Samarias historia.
Medarbetare, människor som har tillfrisknat från missbruk
och framförallt frälsta människor.
Vilka de är, varifrån de kommer får ni reda på om ni följer med Arken.
Noa fick en uppgift av Herren: arkitektens ritningar
Han fick även en uppgift med instruktioner om passagerarna.
Ännu i dag kan arken plocka upp människor
parvis och var för sig.
Ni är hjärtligt välkomna att följa vårt program!
Välkomna, Maija-Liisa och Eero Lehtikangas!
Hjärtligt välkomna! Underbart att ha er här idag!
Tack!
Vi får börja årets sista Räddningsark, inför julen,
i mycket förnämt sällskap
speciellt med tanke på Samarias historia.
Jag är väldigt glad för att ni är här idag.
Jag tror att många känner till er
men berätta varifrån ni kommer
för alla har ju sitt bo nånstans.
Maija-Liisa, berätta först varifrån du kommer.
Jag är född i Vieremä.
Mor berättade hur man under kriget sprang med mig till bombskyddet.
När jag var liten flyttade vi norrut till Kajanaland, Piippola.
Vi flyttade först till föräldrarnas barndomshem där.
Du då, Eero, varifrån har du kommit?
Jag är född i Österbotten i Oulainen.
Därifrån flyttade vi likaså till Piippola.
Där träffade jag sen den här grannflickan - ett riktigt kap!
Sedan har vi vandrat tiotals år tillsammans.
I över 50 år!
Piippola verkar vara ett romantiskt ställe.
Hur var det sen?
Gifte ni er i Piippola eller hurdan blev er väg?
Vi gifte oss i Piippola och flyttade till Jyväskylä.
Därifrån flyttade vi runt i Finland och Sverige.
I Sverige bodde vi i över 16 år.
Sen blev det turer mellan Finland och Sverige.
Det har varit en del seglande fram och tillbaka.
Under resans gång har ni nog fått tillökning i familjen?
Ja, vi har en stor familj med sju söner.
Sju bröder!
Ja, det är fullkomlighetens tal. - Ja, det är det.
I vilket skede kom ni med i Samarias arbete?
Vem av oss berättar?
Vi bodde i Sverige på den tiden.
1981 fick vi höra att vår plats
kanske skulle vara i Borgå, hos Samaria.
Det var på sommaren -81.
Jag var kringresande predikant då.
På hösten var Maija-Liisa i skolan
och en kväll kom hon ivrig från skolan.
"Ring nu till Borgå!", sa hon. Det hade annonserats i tidningen
att Samaria sökte ledare för vårdhemmet.
Jag sa att jag inte ville ge mig av nånstans nu.
Men hon insisterade med att jag skulle ringa.
Så då ringde jag. Så startade processen.
Där hade man bett och även bett om tecken
att vissa saker skulle uppfyllas.
Sista dagen på året 1981 flyttade jag till Finland med barnen
och Maija-Liisa blev kvar på sjukhus i Sverige.
Så du har arbetat på sjukhus?
Jag var patient då.
Vi hade precis givit vårt med- givande till Samariahemmet
att vi skulle komma hit. Nästa natt fick jag en hjärtinfarkt.
Jag fördes med ambulans till sjukhuset.
Det var vid tiden före jul.
Precis lite före november.
Det var allvarlig för jag fick en ny infarkt när jag låg intagen.
Det var förunderligt sen när Gud helade mig.
Vill du berätta nåt om det?
Ja, jag kan berätta om det.
Eero var hemma när jag fick infarkt på nytt.
Jag förlorade medvetandet och förstod inget.
Hemma hade Eero känt... - Det var 16 kilometers väg.
Eero hade då känt att han måste komma och hälsa på mig.
Han hade känt att det var bråttom när han körde dit.
När han kom in på sjukhuset hade läkarna precis sprungit
in på mitt rum. De släppte inte in honom.
De sa att det var kritiskt läge och han kunde inte komma in.
Han blev kvar i korridoren och bad där.
Han ringde till andra troende.
Innan jag hade blivit medvetslös
hade jag skrikit "Min man!" på svenska fast jag inte riktigt kan svenska.
Så pass mycket kunde jag då.
Då hade sjuksköterskan dragit in Eero på rummet.
Jag var ju medvetslös när han kom in - så du kan väl berätta sen.
Hon var medvetslös. Läkarna och sköter- skorna stod runtomkring henne
och alla apparaterna.
Jag sprang in och la händerna på henne.
I Jesu namn befallde jag sjukdomen och döden att släppa sitt tag.
Läkaren drog bort mina händer.
Jag la dem på nytt. "I Jesu namn!"
I samma ögonblick öppnade Maija-Liisa ögonen.
En av läkarna sa "Hon började att andas nu".
Sen fick de bråttom för att få henne till intensivavdelningen.
En av sjuksköterskorna började att gråta.
Hon kastade sig om min hals så här.
"Jesus hjälpte, Jesus hjälpte", sa hon gråtande.
Det dröjde länge sen...
Jag fick komma hem bara för julhelgen.
Sen på nyårsafton åkte Eero till Finland med fem barn
och jag blev kvar på sjukhuset.
Hur länge hade ni då varit gifta? - Jaha... Nu är det 50 år så
då är det ungefär 27 år sen.
Så då hade vi varit runt 30 år
eller hur blir det?
Nästintill 30 år.
Det har säkert förstärkt era band och er tro
och hela ert liv.
Jag fick åka sen i slutet av januari.
Sen gick det en tid innan jag hade återhämtat mig.
Men sen gick jag med i arbetet på Samaria.
Jag kände för det.
Ni började att arbeta tillsammans i Betlehem-hemmet i Borgå.
Det var ännu en händelse innan vi flyttade till Borgå.
Jag minns alltid den jultiden.
Läkaren hade sagt att Maija-Liisa får komma hem över julen.
Vi kom överens om att inte köpa varken skinka eller kalkon.
Jag var ju arbetslös när jag tog hand om familjen.
Vi bestämde att vi skulle köpa bara de julklappar till barnen
som vi har råd med. Så gjorde vi.
På julaftonsmorgonen klockan åtta ringde det på dörren
och där stod grannförsamlingens pastor och äldstebror.
Bägge hade kassar i sina händer.
Pastorn räckte över kassen och sa att här får ni en skinka.
Och äldstebrodern räckte över en kalkon.
Tänka sig!
Och det fanns en massa annat också där.
Så tar Far hand om oss. - Det var en förunderlig jul.
Den har nog etsat sig i minnet. - Den har jag aldrig glömt.
Hurdana var då jularna på Betlehem-hemmet?
Nu när vi går mot julen så...
Är det nåt speciellt därifrån?
Arbetet är ju ganska tungt inom ett svårt område
bland missbrukare och en massa bedrövelse.
Finns det nåt gripande minne kvar från den tiden?
Du skulle kunna berätta om det.
På den tiden hade vi fem söner hemma.
Vi ville alltid vara på Betlehem- hemmet på julafton.
Det blev framåt åttatiden på julafton.
Sönerna väntade hemma på att mamma och pappa ska komma.
De nöjde sig med det. Det var riktigt trevligt där.
Vi skapade tillsammans med männen en hemtrevlig jul.
Det var många som inte hade firat jul på åratal.
Det som jag tyckte var en fin sak varje jul
var när ordförande Krister och Kate med familj kom på besök
när vi hade julandakt.
En jul var det nån som knackade på och vi gick för att öppna
och det var en man där.
Han sa att han hade gått mycket långt och var så trött.
Han undrade om han skulle få sova över.
Han hade frågat på andra ställen men man hade alltid sagt att gå vidare
till ett ställe där du får plats. Dit kan du gå.
Han kom precis när vi skulle börja äta.
Så han fick tvätta sig och komma och äta med oss.
Vi hade alltid julklappar till pojkarna.
Mjuka och varma paket till alla.
Och även till den här gästen.
Sen när vi hade andakt somnade han för han var så trött.
Han orkade inte mer när han var mätt och belåten
och mådde gott så han kunde somna.
Det är sådant som man alltid minns.
Han följde Betlehems stjärna.
- Han sov över sen. - På morgonen fortsatte han sin färd.
Jag minns inte om nån frågade vem han var.
- Han sov över där. - Han fick hjälp för stunden.
Och kristen kärlek och värme i jultiden.
Hur var julen? Började det på julaftonsmorgonen?
Hade ni nåt speciellt? Tog ni in granen eller var det redan gjort?
Den tog vi in på julafton
och männen klädde granen.
Julgröten åt vi på dagen.
Julmåltiden åt vi väl vid femtiden?
Sen läste vi julevangeliet.
Vi sjöng julsånger.
Det var som en enda stor familj.
Det var en verkligt fin tid.
Sen gick vi hem när allt var klart och julen hemma började.
Det var en väldigt stor uppoffring!
Familjen där hemma och ni var med, man kan säga, de andra 'barnen'.
Men man kunde inte vara borta därifrån.
Och vi upplevde det inte på det sättet.
Det hörde till det hela.
Eero, berätta vad du funderar på då du ser hur det är i världen idag.
På torsdag åker vi till Tenerife och firar julen där.
Vi var där även förra julen och hade en fin jul.
Vi hade julmiddagen tillsammans med svenskarna.
Vi hade även andligt program där.
Det var mycket folk som hade församlats.
I julsångskvällen deltog närmare 200 finländare.
Man kan uppleva... fast det inte finns snö.
Men det finns otroligt fina julprydnader överallt.
I trädgårdarna och utanför kyrkorna finns väldiga blomster...
När man tänker så har ju julen för- ändrats från det jag var liten.
När vi bodde i Österbotten hade vi
boskap och far hade ganska många hästar.
Han steg upp vid 3-4-tiden på natten och gick först till stallet.
Han gav hästarna en kram och havre.
Mor gick till korna, kramade dem och önskade god jul.
Vad fint!
Julottan började klockan sju.
Vi hade 10 kilometers väg dit och vi åkte hästsläde.
Det var mycket snö och vackert väder.
Nuförtiden är ju jularna ganska annorlunda.
Som vi på Tenerife funderade på
så längtar ju finländarna även där efter julen.
Många ville komma och sjunga jul- sånger och sjöng av hela hjärtat.
Alla överallt längtar efter denna finska jul.
Just så! Den finska julen.
- Det är nåt alldeles speciellt. - Vi gjorde risgrynsgröt där...
Det var russinsoppa och folk åt. - Och julbullar.
Ännu för att fördjupa detta med hur det är i dagens värld.
Det här med den egentliga avsaknaden av värden.
Man lever i ett vakuum utan värden. - Ja, tyvärr.
Hur upplever du? Finns det utrymme för julens budskap i samhället idag?
Jag läste i en tidning om en gallup som gjorts på gatan bland unga.
Det var inte många som visste vem Jesus är.
Det kan vara så att man inte så mycket lär ut sånt i skolan mer.
Det är tråkigt att människorna är likgiltiga för andliga ting.
Det var ju i och med julen som Guds frälsningsplan började.
Som det står i Joh. 3:16
"ty så älskade Gud hela världen att han utgav sin enfödde Son".
Så började frälsningsplanen
som hade meddelats redan under tiden för Gamla Testamentet.
Julen är viktig men så är ju varenda levnadsdag.
Men det börjar där.
Många människor som fäster sig enbart vid julen
och det finns inget annat där.
Det är julklapparna, julmaten, julgranen, ljusen...
Men julens budskap är djupare än så.
Den kommer in i hjärtat.
Gud älskade oss.
Ja, det är sant.
Julen har blivit en alltför kommersiell högtid.
Som man säger i en julsång: "Jag skapar jul i mitt hjärta"
Det borde vara ett hjärtas jul och inte det kommersiella.
Att få gåvor... Man borde inse att himlen har gett den bästa gåvan
som människan kan få - Jesus.
Hela livet förändras
när människan förstår att Frälsaren föddes för mig med.
För alla människor.
När man tar emot det så fungerar det också.
Det som fattas är stillheten
när man har alla datorer som tar all tid från de unga.
Man borde kanske helt ställa undan dem över julen.
Man borde ha en stillhet.
Det kanske är svårt för världen har förändrats ganska mycket.
Det räcker inte längre med såna här halmbockar på borden
utan man ska ha så mycket guld och glitter
så att man glömmer det väsentliga.
För att ännu gå bakåt i tiden.
Finns det nåt i barndomens jular...
Maija-Liisa, berätta om du har nåt speciellt minnesvärt och värdefullt.
Fast det var brist på mycket och vi inte hade alla dessa klappar
utan det var handgjorda saker.
Och vi väntade på julen
så att jag ännu minns hur stor förväntan var.
Fast jag inte annars minns det andliga där hemma
var det viktigt att gå till kyrkan
som i sången: "klockan slog fem, barnen vakna nu,
Juhani och Liisi, annars blir vi här"
Far väckte oss så att vi åkte till kyrkan med släde redan efter fyra.
Klockan slog verkligen fem!
Alla barnen ville alltid följa med.
Vid julen gick man inte på besök för vi blev lärda att man är hemma.
Man tillbringade julen tillsammans.
Jag har riktigt bra minnen av julen från mitt barndomshem.
Juldagen var sån att man inte gick på besök.
Det var självklart att man var hemma på juldagen.
Tidigast på juldagskvällen kunde man gå på besök
men juldagen var en högtid man firade hemma med familjen.
Just det här att man gjorde mycket själv.
Fast vi har en stor familj har jag strävat efter
att alltid göra nåt själv till julen.
Och inte bara köpa i affären.
Man skulle kunna baka bröd att ge till grannen.
Nåt sånt här.
Det blev en bra övergång till
dagens läge då människorna stänger in sig i sina hem
och gör sin jul där och försöker att hålla sig borta från annat.
Det är väldigt skyddat i det egna hemmet.
Ni har arbetat bland utstötta människor
vad har ni för råd till människorna?
- Uppmärksamma dem. - Baka julbröd och gå till grannen?
Alltid när vi har haft tid har vi försökt att
komma ihåg de ensamma.
Jag har kanske bakat bröd och glatt nån med det.
Det kan vara nåt litet, behöver inte vara nåt stort.
Att man går och hälsar på före jul.
Maija-Liisa stickar ett par strumpor och ger till nån.
Man kan ge en hälsning till nån ensam med nåt självgjort.
Man kan samtidigt ge en jultidning. - Ja, det är sant.
När barnen kommer med sina familjer brukar vi ha en äkta gammeldags jul.
Vi sjunger, ber och läser julevangeliet.
Vi delar ut julklapparna och är tillsammans.
Ni gör själv lådorna och rödbetssalladen
så att det doftar i stugan och pepparkakorna gräddas.
Inte så att man bara är med den egna familjen
för det finns många ensamma människor som jag ser...
Att vi skulle komma ihåg nån.
Till slut skulle jag be dig, Eero, läsa julevangeliet.
Med glädje!
Från Lukasevangeliet.
Det skulle vara fint här som avslutning.
Vid den tiden utfärdade kejsar Augustus en förordning
om att hela världen skulle skattskrivas.
Det var den första skattskrivningen,
och den hölls när Quirinius var ståthållare i Syrien.
Alla gick då för att skattskriva sig, var och en till sin stad.
Och Josef, som genom sin härkomst hörde till Davids hus,
begav sig från Nasaret i Galileen upp till Judeen,
till Davids stad Betlehem, för att skattskriva sig
tillsammans med Maria, sin trolovade, som väntade sitt barn.
Medan de befann sig där var tiden inne för henne att föda,
och hon lindade sin son, den förstfödde.
Hon lindade honom och lade honom i en krubba,
eftersom det inte fanns plats för dem inne i härbärget.
I samma trakt låg några herdar ute och vaktade sin hjord om natten.
Då stod Herrens ängel framför dem och Herrens härlighet lyste
omkring dem, och de greps av stor förfäran.
Men ängeln sade till dem: Var inte rädda.
Jag bär bud till er om en stor glädje, en glädje för hela folket.
I dag har en frälsare fötts åt er i Davids stad, han är Messias, Herren.
Och detta är tecknet för er:
ni skall finna ett nyfött barn som är lindat och ligger i en krubba.
Och plötsligt var där tillsammans med ängeln en stor himmelsk här
som prisade Gud:
Ära i höjden åt Gud och på jorden fred åt dem han har utvalt.
När änglarna hade farit ifrån dem upp till himlen
sade herdarna till varandra:
Låt oss gå in till Betlehem och se det som har hänt
och som Herren har låtit oss veta.
De skyndade i väg och fann Maria och Josef
och det nyfödda barnet som låg i krubban.
När de hade sett det berättade de
vad som hade sagts till dem om detta barn.
Alla som hörde det häpnade över vad herdarna sade.
Maria tog allt detta till sitt hjärta och begrundade det.
Och herdarna vände tillbaka och prisade och lovade Gud
för vad de hade fått höra och se:
allt var så som det hade sagts dem.
Tack, Maija-Liisa och Eero Lehtikangas!
Underbart att ni var här idag.
Jag önskar en välsignad och underbar jultid!
Tack! Detsamma till Samarias folk
och till alla tittarna: en välsignad jul!
En riktig högtid för Jesus. Även till dig.
Tack!
Ni har fått följa med oss på en resa i jultiden här i arken.
Välkommen med på de kommande resorna!
Var välsignade!
Hejdå!
Översättning: Riina Vuorinen