o
Välkommen till Räddningsarken!
Programmet produceras av föreningen Samaria.
Ni kommer att möta intressanta personer från Samarias historia.
Medarbetare, människor som har tillfrisknat från missbruk
och framförallt frälsta människor.
Vilka de är, varifrån de kommer får ni reda på om ni följer med Arken.
Välkommen till oss, Maire och Hannu Martikainen! - Tack!
Roligt att få med er ombord på Arken, i skydd av Arken.
Jag vill höra er bakgrund lite så att tittarna blir bekanta med er.
Vilka är ni och varifrån kommer ni?
Lite om barndomens hem och miljö
och det ni har fått med er för livet. Berätta du först, Maire.
Jag är från Österbotten, närmare då från Nurmo, Seinäjokis grannkommun.
Jag är yngst i syskonskaran.
Jag har tre halvsystrar och en halvbror
och två systrar och en bror.
Mor och far var troende. De har redan fått komma hem till himlen.
Jag är tacksam för arvet hemifrån.
Vi har kontakt med syskonen och jag är tacksam för familjen.
Vad var utsikten när du tittade ut? Vad är det du minns först?
Ett viktigt element var ån.
Vi simmade mycket och ibland föll vi även i isen.
Vi lärde oss tidigt att simma och det är viktigt.
Hannu, hurdan var din barndoms miljö?
Hurdan var din familj framförallt?
Min barndoms omgivning finns i Mellersta-Finland
i trakten av Jyväskylä.
Det var mor, far och vi fem syskon.
Det var ju en landsbygdsmiljö.
Far var missbrukare.
På så sätt har jag en annan bakgrund än hustrun.
Hon föddes till en troende familj men inte jag.
Men allt har sin mening.
Sedan för världen vidare
och man har börjat studera efter skolan
eller hur det nu går.
Berätta, Maire, var du hamnade när du lämnade omgivningen vid ån.
Som ganska ung flyttade jag till Helsingfors
och tänkte inte återvända mer.
Men jag trivdes inte utan flyttade hem igen efter ett halv år.
Ungdomen tillbringade jag sedan i Österbotten.
Min bror ärvde en stuga och där bodde jag med flickkompisarna många somrar.
Hannu hamnade där en sommar med ett kompisgäng från Jyväskylä.
Var det kärlek vid första ögonkastet?
Ja det var det! - Vad underbart!
Hurdan var din väg från Mellersta-Finland?
Jag tillbringade ungdomsåren i Mellersta-Finland.
Värnplikten och arbetet gick bra men sen kom alkoholen med i bilden.
Men sen hade jag troende bekanta och vänner.
Flickorna bad mig följa med till Österbotten
så att jag skulle lugna ner mig lite.
Jag hade inte ännu hittat tron men jag sökte hela tiden.
Så jag åkte till Nurmo och där träffades vi första gången.
Och kärleken slog som en blixt från klar himmel.
Hur var det när du såg Hannu?
Jag tänkte genast "tänk om jag fick honom"
Men jag tänkte att jag har nog ingen chans till det.
Men sen började vi att brevväxla.
Vi brevväxlade i ett år. Sen flyttade Hannu till Österbotten.
Du då, Hannu?
Var det så att "om jag fick henne"?
Jag tänkte kanske inte exakt så.
Först visste jag inte vem som hade skrivit.
Jag visste inte vem det var av alla de där flickorna.
Men sedan fick jag klarhet i det.
I det skedet var mitt liv ganska föränderligt.
Maire hade ju en levande tro och min tro var osäkert.
Men det var inget förhinder för att tycke skulle uppstå
och för att vi skulle bli förtjusta i varann.
Det året förflöt så.
Vad gjorde ni då? Studerade ni eller?
Jag hade inga studier och inget annat heller.
Maire jobbade och försökte att hjälpa mig.
Hon blev så att säga min närvårdare.
Jag inbillade mig att jag skulle kunna rädda Hannu
men mina krafter tog slut istället.
Eftersom jag inte hade stött på missbruk tidigare
inbillade jag mig att man kan bara sluta: "Ta och sluta bara!"
Men när man är beroende så går det inte så lätt.
Vi hade sällskapat i 2,5 år och jag hade följt Hannus liv vid sidan om
men jag blev totalt slutkörd av det.
Vi bröt upp för ett år och min mentala hälsa höll på att svikta.
Det var så tungt.
Hannu, berätta... Det var svåra tider
och ingen annan kan veta vad som rörde sig i ditt huvud.
Kan du på något sätt berätta?
Jag har inte så medvetet bearbetat det som orsakade allt.
Jag tror att allt var summan av många tillfälligheter.
Min mor och far skiljde sig 1972 så jag är ett skilsmässobarn.
Jag hade ingen egentlig bild av fadern.
Livet var ganska fritt men även otryggt på något sätt.
Före föräldrarnas skilsmässa var jag ju barn till en missbrukare.
När jag kom hem från skolan
oroade jag mig för i fall pappa är full eller inte.
Det gav ju inte en särskilt bra grund för livet.
I dag är jag nöjd över att våra barn inte har behövt se sådant.
Genom barnen har jag fått faders- kärlek. När man ger så får man.
Värnplikten gick bra för min del.
Jag antogs till FN-styrkan men jag gick inte med.
Spriten styrde mig redan vid det laget.
Jag hade bra arbetsplatser men jag sade alltid upp mig
på grund av att jag drack.
Jag tyckte om det och det passade mig bra.
Det var genetiken eller något som genast accepterade alkoholen.
Redan efter min första fylla visste jag att
det är farligt för mig eftersom jag tyckte om det.
Det var en oändlig spiral.
När jag flyttade till Österbotten
kände jag att i den nya omgivningen var jag fri att göra som jag ville.
Jag började att missbruka läkemedel.
Före flytten till Österbotten hade jag varit även i fängelse
och i flera olika vårdhem i olika omgångar.
Jag har nog varit i alla vårdhem i Finland fast jag bodde i Jyväskylä.
Jag var i Socialsjukhuset i Träskända
och Keuruu och varenda ställe.
1995 var jag ganska omtöcknad.
Jag var i Törnävä på psykiatri- avdelningen några gånger.
Huvudet klarade inte längre av spritdrickandet.
Simo Palomäki från Österbotten
berättade för mig om Betlehem- hemmet i Borgå.
Det hände 1995.
Socialbyrån förbinder sig ju till att stå för kostnaderna.
Det var semestertider och jag kom hit på eget initiativ
utan socialbyråns utfästelse.
Jag önskades välkommen.
Jag var 3 månader på Betlehem- hemmet.
När jag återvände till Österbotten var jag nykter i 2 veckor.
Samma ruljangs började igen.
På den tiden var Eero Lehtikangas ledare för vårdhemmet.
Innan jag åkte sa han
"Om du återgår till ditt gamla liv så faller du i en djup grop."
Och så gick det sen.
Livet var hejdlöst då. Det var tur att Maire lämnade mig.
Jag säger att det var tursamt för hennes skull.
Jag förlorade allt under det sista året, alla vänner...
Jag var inne på psykiatriska vårdanstalter flera gånger.
Sen föll jag i fyllan ner från 6 meter
med huvudet före från andra våningen.
Jag bröt nacken.
En sak som jag minns från sjukhuset
Det var troligen en kristen sköterska som sa till mig
"Du har haft änglavakt eftersom du är ännu vid liv."
Det där fallet fick mig att stanna upp.
Det hade hänt så mycket under det där året.
Jag kände väl till de andliga sakerna.
Problemet var inte det utan jag hade som ett lås inombords.
Jag hade inte gett hela mitt liv. -Var det stoltheten?
Kanske det också.
Det är lätt att komma till tron om man förstår det hela.
Om man inte förstår att människan gör sig en massa bilder
"Jag måste förändras och bli sådan för kristna är sådana"
Det är verkligen inte så.
När jag förstod det var jag ensam i min lägenhet.
Det var ett ögonblick av insikt.
Jag förstod plötsligt hur mycket Gud älskar mig
och att Han dog för min skull.
När jag förstod det var jag ensam i lägenheten.
Det var ett under, en otrolig upplevelse som jag hade.
Jag upplevde en fullkomlig förlåtelse och kärlek.
Inget av det som jag hade gjort spelade någon roll.
Det var bara mitt liv och jag som hade någon betydelse.
Jag grät och bad Jesus komma in i mitt liv - "Du får allt!"
Jag uppfylldes av en väldig frid. Jag somnade och
vaknade på morgonen av att det ringde på dörren.
Det var en kompis som ville bjuda på en omgång på baren.
Jag sa att jag inte längre behövde sådant.
Det är svårt att förklara det.
Där tog missbruket slut. -Ganska otroligt men sant!
Jag gick inte mer tillbaka till något vårdhem.
Jag började att söka jobb.
Ryktet nådde nog Maire också att "Han är en förändrad man".
Berätta du, Maire, nu.
Du levde i det fast ni hade ett uppehåll i förhållandet
Du hade nog ångest och oro för han var ju ändå en kär människa.
När Hannu började supa igen efter Betlehem-hemmet
Jag trodde att han hade kommit ifrån kretsarna
men efter två veckor började han att supa igen.
Mina krafter var så uttömda redan så jag orkade inte.
Jag bara slet mig loss.
Men jag bad att Gud skulle skicka fler skyddsänglar.
Hannu hade ju sådana infall med sprit och piller.
Jag lämnade över Hannu i bön.
Jag hade inget annat val.
Det är lite som det här änglaljuset som du hade med dig
Du hade bara tanken att Hannu skulle ha änglavakten med sig.
Vad kan man annat göra?
En vän ringde och berättade att Hannu har förändrats,
att han ringer och frågar om andliga saker i 2 timmar.
Jag var lite orolig när jag gick för att träffa honom
Tänk om allt börjar om från början igen.
När vi träffades fick jag snart tillbaka tilliten
och insåg att han inte var densamme.
Minns du var vi träffades?
Det var i Lappo. -Det var ett hemmöte.
Jag blev skrämd när Maire plötsligt kom och satte sig bredvid mig.
När jag fick komma tillbaka till den Himmelske Fadern
blev jag orolig för i fall mitt liv hade skadat Maire
så att hon hade fallit bort från tron. Jag blev så betryckt när
jag förstod hur jag hade levt och vad Maire hade fått iaktta.
Sedan kom vi vidare från det.
Det är nästan 17 år sedan när jag fick Höga Visans 2:a kapitel av Gud
med lovsången till kärleken.
Vår son föddes ganska snart när vi hade gift oss
och vi hade kriser och olika faser som frigörelsefasen.
Det känns som att det har först nu fått en uppfyllelse
det som står i Höga Visans andra kapitel.
Det tog så här lång tid och det skedde inte genast.
Gud står fast vid sitt Ord.
Man kan tänka så
när Gud har gett er till varandra
och fast det har varit långa kalla perioder i relationen
så har den ändå hållit
och ni har tillslut bundit er i och med äktenskapet.
Var gifte ni er? - I Frikyrkan i Seinäjoki.
Det var nog en glädjedag för många.
Ja, det var det.
När föddes ert första barn?
Miika föddes 1998. Och Mirella föddes 2003.
Du har ju gått igenom olika vårdhem och du var i Betlehem-hemmet.
Tittarna vill nog veta vad du jobbar med efter alla svårigheterna.
Jag jobbar i Betlehem-hemmet.
Jag jobbar där som handledare.
Sedan jobbar jag också med stödboendet i Borgå
och ansvarar för klienterna.
Gud har ju sinne för humor.
När jag blev frälst tänkte jag att jag aldrig vill ha något med
rusmedel eller missbrukare att göra.
Jag kände någon sorts avsky och hat mot sådant.
Efter ett par månader började jag att tänka på hur det är med kompisarna.
Jag blev bekymrad för dem.
Gud har vänt på hela situationen
Förr var det jag som var problemet men nu får jag hjälpa andra.
Om någon för 13 år sen hade sagt att jag gifter mig, får 2 barn,
jobbar inom missbrukarvården, hade jag tyckt att personen är tokig.
Jag tror att ni har något att ge till andra människor och par.
Ge några råd eller tankar till tittarna.
När vi hade någon kris tänkte jag att jag inte kan rekommendera
våra barn att ingå äktenskap.
Nu tycker jag ändå att man ska fråga Gud och invänta Hans tid.
Någon har skojat lite någon gång och jämfört med en stereoanläggning
att mannen är volymknappen och frun är balanskontrollen.
Jag har uppmärksammat på någon begravning
att man kommer med fina blomster- arrangemang och håller stora tal
"Han var en bra typ och en god människa"
Men det där borde man göra redan under människans livstid.
Man ska visa frun, barnen och vännerna
att "det är fint att känna dig"
Borde människorna söka sig till Arken även i dag?
Om vi tänker på Guds löften
Finns det någon mening med den här världen mer?
Jag har personligen upplevt att Gud står fast vid sitt Ord.
I Jesaja 55 står det
i verserna 10 och 11
Liksom regn och snö faller från himlen och inte vänder tillbaka dit
utan vattnar jorden, får den att grönska och bära frukt,
och ger säd att så och bröd att äta,
så är det med ordet som kommer från min mun:
det vänder inte fruktlöst tillbaka utan gör det jag vill
och utför mitt uppdrag.
Vi är tacksamma för att vi har fått höra era tankar
och speciellt om er bakgrund
allt det som ni har gått igenom.
Speciellt tacksamma är vi över att ni är här i dag
och utför ert arbete bland människorna.
Gud välsigne er och må resan vidare vara god. -Tack!
Ni har fått följa med på vår andra resa med Räddningsarken.
Vi önskar er välkomna på även nästa resa!
Gud välsigne er!
Samaria föreningen är en kristen hjälporganisation som ligger rätt i tiden
och har ett engagerat och dynamiskt grepp för att hjälpa missbrukare
och för att förebygga utbrändhet och social utslagning.
Som motvikt till ett tungt arbetsfält och utmattning
förkunnar vi sann befrielse och glädje i Kristus.
Grundarbetet bygger på 6 vårdhem.
Hemmet Betlehem i Borgå,
Samaria -hemmen i Borgå och Pörtom
och vårdhemmen i Estland i Hapsal, Pärnu och Dagö.
I Dagö erbjuds också åldringarna boendeservice.
Vi vill stötta våra kunder även efter avslutad vård
genom att erbjuda de hemlösa stödbostäder
och en meningsfull syssla i vardagen
för att försäkra ett gott rehabiliteringsresultat.
I Korsholm finns ett eftervårdshem för 4 boende.
Utöver det har vi 41 stödbostäder i Borgå, Helsingfors, Vanda,
Sibbo, Lovisa och i Vasatrakten.
Ledarna för stödboendet finns på alla stödorterna
och de arbetar för att stöda nykterhet och ett lyckat boende.
Dagcentret i Helsingfors och Brödkyrkeverksamheten
förebygger utslagning och förkunnar Kristi nåd och kärlek för alla.
Aktiviteterna avpassas efter kundens ork.
Verksamheten kan leda ända fram till arbetslivet.
Vår målsättning år 2009 i Finland och Estland är
att få sysselsättning för nästan 150 personer.
För detta ändamål stödjer vi Illbys terapisnickeri
och vi har startat ett företag för sociala ändamål,
Oy Noark Ab, som sommaren 2009 ställer ut
fantastiska miniatyrmodeller i Borgå
och man har redan startat en verkstad där man bygger modellerna.
Utöver detta erbjuder företaget tjänster
inom byggbranschen och som underleverantör.
Allt detta för att vi ska kunna hjälpa att förbereda vägen framåt.
Vi vill även förebygga uppkomsten av problem
och att vara en förebild i denna värld
där idealet av nykerhet och tro håller på att försvinna.
Samaria Youth är en dynamisk ungdomsverksamhet
genom vilken vi vill ge vår insats för
ungdomsarbetet och skolevangelisationen.
Samaria Youth hjälper till att arrangera olika evenemang
och är med och talar till ungdomar på deras språk om tro och nykterhet.
Nu ska vi se en snutt från ett tonårsevenemang i Janakkala
där Samaria Youth var med.
Här står det med små bokstäver Samaria och här står det Youth.
Samaria är en förening som hjälper folk med alkohol- och drogmissbruk.
Vi vill hjälpa dem som inte ännu har ett missbruk
och som inte ännu är narkomaner. Vi vill förebygga sådant.
Som ni ungdomar har allt i ordning nu.
Jag hoppas att ni aldrig blir kunder hos Samaria.
Vi vill visa er att vi är helt roliga
fast vi inte röker eller använder alkohol och droger.
Ändå är vi roliga och ett trevligt sällskap.
Ni har nog inte alla ännu hamnat i den världen
och ni känner inte till det ännu
Hoppas ni inte behöver känna till det heller!
Jag säger på allvar till er Det är inget ont i att säga 'nej'!
I er ålder får ni kanske uppleva hur någon skrattar åt er.
Någon skrattar och säger "Du vågar inte prova!"
Men ett 'nej' är en välsignelse i er ålder.
Jag är 20 år och är tacksam för att det inte gick värre med mig.
Självklart är jag tacksam till Jesus
men också till min make som höll mig mycket borta från det.
Jag vill ännu säga att ni kan komma och prata med oss.
Jag hoppas att ni kommer och pratar.
Jag tycker att det vore trevligt att lära känna er.
Ni får också mejla oss.
Ni kan komma och fråga efter min e-post.
Ni kan mejla mig om ni behöver lite stöd.
Jag är lite äldre men jag vill ändå vara er vän.
Vi är ett i Jesus.
Vi behöver dig. Vi ber om din hjälp.
Hjälp oss. Stå vid vår sida och be med oss.
Beställ vår tidning Räddningsarken på våra sidor.
www.samaria.fi
Eller ring under vardagar till numret
019-5230318
Till numret kan ni även ge respons på våra program
eller på vår verksamhet. Håll dig på kanalen
och följ Räddningsarken även i fortsättningen!
Käännös / Översättning: Riina Vuorinen