David Pawson - Raamatun opettaja.
Jumala, joka siunaa ja kiroaa. Osa 1.
Roolini Lehtimajanjuhlilla näyttää olevan -
laittaa juhlan teema takaisin asiayhteyteensä.
Olen kontekstuaalinen Raamatun opettaja -
ja haluan nähdä kaiken asiayhteyksistä käsin.
Fraasi "maailman kansat" tulee 1. Moos. 12. luvusta.
Se on viidesosa yhdestä jakeesta.
Luen teille tästä kohdasta ja sitten puhun siitä.
Herra sanoi Abramille: "Lähde maastasi, -
asuinsijoiltasi ja isäsi kodista siihen maahan, -
jonka minä sinulle osoitan.
Minä teen sinusta suuren kansan ja siunaan sinua, -
ja sinun nimesi on oleva suuri ja siinä on oleva siunaus.
Minä siunaan niitä, jotka siunaavat sinua, -
ja kiroan ne, jotka sinua kiroavat, -
ja sinun saamasi siunaus -
tulee siunaukseksi kaikille maailman kansoille.
Niin Abram lähti Herran käskyn mu- kaan, ja Loot lähti hänen kanssaan.
Harranista lähtiessään Abram oli 75-vuotias. -
Abram otti mukaan vaimonsa Sarain ja veljenpoikansa Lootin -
sekä perheiden koko omaisuuden, myös Harranissa hankitut orjat.
Sitten he lähtivät kulkemaan kohti Kanaaninmaata ja saapuivat sinne.
Abram kulki Kanaaninmaan halki Sikemin seudulle, -
Moren tammelle asti.
Siihen aikaan maassa asuivat kanaanilaiset.
Herra ilmestyi Abramille ja sanoi: -
"Sinun jälkeläisillesi minä annan tämän maan."
Ja Abram rakensi sinne alttarin Herralle, joka oli ilmestynyt hänelle."
Haluan vastata kysymykseen: Mitä tämä asiayhteys kertoo Herrasta?
Se on ainoa syy lukea Vanhaa Testamenttia; -
tulla tuntemaan Herra ja hänen luonteensa.
Tämä tilanne on avainkohta ihmiskunnan historiassa.
Siitä alkaa Jumalan pelastustyö.
Hän pelastaa ihmiskunnan siltä itseltään.
Keskustelu ei ole kaksisuuntainen.
Abram vain kuunteli, kun Jumala puhui.
Se on ensimmäinen asia, jonka huomaamme Jumalasta.
Hän on Jumala, joka puhuu.
Tämä on Jumala, joka teki maailmankaikkeuden -
ja laittoi tähdet omille radoilleen, ja hän puhuu ihmiselle, miehelle.
Se on ensimmäinen asia, mistä iloitsemme Jumalassa - hän puhuu.
Niin maailmankaikkeus syntyi. Koska Jumala puhui paljon.
Jumala sanoi: Tulkoon valkeus, ja valkeus tuli.
Maailmankaikkeus syntyi, koska Jumalamme on Jumala, joka puhuu.
Tai juttelee.
Abram oli mies, joka kuuli ja kuunteli.
Kuulet Jumalan puheen vain jos kuuntelet.
Kuuntelet hänen sanojaan.
Toinen asia Jumalasta on se, että hänellä on nimi.
Tässä nimi on Herra, joka on heprealaisen nimen sijalla.
JHVH oli hänen nimensä.
Ei vokaaleja, vain konsonantteja.
Sitä kutsutaan tetragrammiksi.
Englantilaiset ovat kääntäneet sen Jehovaksi.
"Ohjaa minua suuri Jehova."
Viktoriaanisissa virsissä käytettiin tätä nimeä.
Se on poistunut muodista sen jälkeen kun Jehovan todistajat -
alkoivat käyttää sitä. Vaikka he tulkitsevat väärin.
Miten JHVH lausutaan?
En ole vielä saanut juutalaista ääntämään sitä minulle.
Kun olen kysynyt, miten Jumalan nimi lausutaan, he alkavat: "J...
hetkonen, et saa minua kiinni siitä." Ja he vaikenevat.
J lausutaan hepreaksi kuten englan- tilainen Y (esim. you suom. huom)
V lausutaan kuten engl. W.
Lähimmäksi mitä osaan lausua JHVH:n on Jahve.
Merkittävää siinä on se, -
että se erottaa Jumalamme kaikista muista jumalista.
Hänellä on nimi. Kuten meillä jokaisella on oma nimi, -
erotukseksi muista.
Valitettavasti emme käytä hänen nimeään useammin.
Tunnustan teille jotain.
Rukoilin kerran Jumalalta englantilaista sanaa, -
joka vastaisi heprealaista Jahvea.
Se on olla verbin partisiippi.
Hän antoi minulle sanan kuin salaman taivaasta. Se oli värisyttävää.
Sana oli: Aina.
Jumala on Aina.
Hänellä on myös muita nimiä - sukunimiä.
Jumala on Aina Auttajamme, Aina Kalliomme, Aina Pelastajamme.
Aina, mikä ihana nimi Jumalalle.
Hänen pojallaan on yhtä ihana nimi: Kyllä.
Se nimi on annettu Uudessa Testamentissa.
Hän on Kyllä kaikkiin Jumalan lupauksiin.
Kun Jumala on Aina ja poika on Kyllä, -
ei meillä voi olla positiivisempaa uskoa.
Mitä muuta löydämme Jumalasta?
Hän on käskevä Jumala. Hänellä on siihen oikeus.
Hän loi meidät. Hänellä on täysi oikeus käskeä meitä, -
mitä tehdä ja miten elää. Hän tekee lait.
Ne ovat parhaaksemme.
Hän on käskevä Jumala.
Hän sanoi Abramille, mikä oli hänen nimensä aluksi, -
"Abram, mene maahan jonka osoitan.
Jätä kotisi ja kansasi, maasi ja kaikki muu ja lähde.
Abram oli silloin 75-vuotias.
Hän lähti tiilitalosta, jossa oli hyvät takat.
Näytin vaimolleni kuvaa yhdestä kaksikerroksisesta tiilitalosta -
Kaldean Uurista, missä Abran asui.
Näytin vaimolleni kuvaa sen talon takasta -
ja kysyin, mitä mieltä hän oli siitä.
Hänestä se oli hieman vanhanaikainen.
Sanoin, että syystäkin, se on yli 4000 vuotta vanha.
Vaimoni kuitenkin ihasteli takkaa. Se oli kaunis reunuksineen.
Jumala sanoi: "Lähde, jätä kaikki taaksesi."
Abram muutti telttaan loppuelämäkseen.
75-vuotiaana hän jätti mukavan, lämmitetyn tiilitalon, -
joka oli omiaan eläkeläiselle.
Ja hän muutti telttaan.
Vuorille.
Upea kuuliaisuudenosoitus.
Ilman sitä kukaan ei olisi täällä.
Odotan tapaavani hänet ja kiittäväni häntä, että lähti.
Mitä muuta voimme oppia Jumalasta?
Jumala on historian Jumala.
Vain Jumala, joka voi ohjata historiaa, -
voi luvata tehdä jostakusta suuren kansan ja -
antaa heille merkittävän nimen.
Jumala on pitänyt sen lupauksen.
Israelin nimi on maailmantunnettu.
Kaikki tietävät Israel-nimen.
Jumala on tehnyt valtavan kansan. Olemme tällä (Israelissa) nyt.
Mitä muuta?
Jumala siunaa ihmisiä.
Eli hän tekee heille hyvää.
Täyttää heidän tarpeensa.
Suojelee hyökkäyksiltä.
On hyvä heille ja siunaa heitä.
Hän lupasi siunata Abrahamia.
Ja hänen kauttaan siunata kaikkia muita.
Se on iso lupaus.
Jumala siunaa ihmisiä.
Nyt tulen asian synkkään puoleen.
Jumala myös kiroaa ihmisiä.
Tästä puhun enemmän huomenna.
Monet ajattelevat, että Jumala kirosi ihmisiä -
vain Vanhan Testamentin aikana, -
mutta ajatus löytyy myös Uudesta Testamentista.
Moderni ihminen ei pidä siitä. Hän haluaa siunaavan Jumalan.
Se tulee esille monissa lauluissakin: "Siunaa minua..."
En ole kuullut laulua Jumalan kirouksesta.
Mutta hän tekee niin.
Hän sitoo maineensa Israeliin.
Hän sanoo siunaavansa niitä, jotka siunaavat Israelia ja -
kiroavansa ne, jotka kiroavat Israelin.
Hän on Israelin isä. Isä puhuu lapsistaan.
Hän sanoo, "mitä teette lapsilleni, sen teette minulle -
ja minä teen teille".
Kiroaminen on puhumista vahingoittaen.
Tulevaisuuden tuomitsemista.
Tosi asia on, että jokaisen kansan ja valtakunnan, -
mikä on noussut pientä Israelia vastaan, -
on Jumala kironnut unohduksiin.
Se tapahtui assurialaisille, babylonialaisille, -
kreikkalaisille, roomalaisille sekä brittiläisille.
1948 pesimme kätemme tästä pienestä maasta, -
emmekä aikoneet tehdä muuta sen hyväksi.
Itseasiassa tiedän, että Winston Churchill -
kirjoitti Israelin presidentille, Chaim Weizmannille, sodan jälkeen: -
"En halua olla missään tekemisissä juutalaisten kanssa."
Vain pari viikkoa sen jälkeen hän katosi politiikasta.
Ihmiset ihmettelivät: "Mitä hänelle tapahtui?
Hän johti meidät sodan läpi ja nyt potkimme hänet pois."
Vuonna 1948 Britannia, -
jolle oli annettu mandaatti huolehtia Israelista Jumalan puolesta, -
vetäytyi sieltä.
Viiden vuoden sisällä Brittiläinen imperiumi oli pois.
Lukuun ottamatta muutamaa aluetta, kuten Gibraltar ja Falklandin saaret.
Minun elinaikanani kuusi brittiläistä pääministeriä on -
kadonnut politiikasta -
muutaman viikon sisään siitä, kun ovat rikkoneet lupauksensa Israelille.
Se on hämmästyttävä juttu.
Jumala on pitänyt lupauksensa -
siunata niitä, jotka siunaavat tätä maat sekä kirota ne, jotka kiroavat sen.
Hän on myös kärsivällinen Jumala.
Hän teki liiton Abrahamin kanssa.
Hän aloitti hääjuhlat, jotka kestivät 25 vuotta, -
kunnes hän oli kertonut Abrahamille kaikki lupaukset.
Lupaus jälkeläisestä yhdeksänkymppiselle miehelle.
Vaimon kanssa, joka oli vain jonkin verran nuorempi.
Hän lupasi poikalapsen.
Saara, Abrahamin vaimo nauroi sille, koska hänestä se oli hyvä vitsi.
"Minun ikäiseni saisi muka lapsen."
Hän oli ollut lapseton koko elämänsä.
Minua puhuttelee 1. Moos. 11, -
jossa kerrotaan miten kaikki saivat lapsia.
Muusta ei juuri puhutakaan.
Niin se jatkuu, mutta sitten sanotaan, -
miten Saara oli lapseton.
Kaikki näytti loppuvan.
Se vaatisi ihmesynnytyksen.
Koska Saara piti sitä vitsinä, -
he antoivat pojalleen nimen Iisak.
Iisak on hepreaksi nauru. Siinäpä nimi pojalle.
He saivat pojan.
Sitten Jumala käski tappaa hänet.
Hänet piti viedä Moorian vuorelle. Sehän on tässä ihan lähellä.
Hänet piti uhrata Jumalalle.
Voin kuvitella, miten he kävelevät vuorelle -
ja poika kysyy, missä uhri on, koska puut ovat mukana.
Jossain vaiheessa isän piti paljastaa pojalle tämän olevan uhri.
Poika antautui sille.
Samassa paikassa vuosisatoja myöhemmin -
taivaallinen poika antautui taivaalliselle isälleen.
Piikkikruunuineen.
Jumala sanoi Abrahamille, että älä tapa poikaasi, testasin sinua, -
hän on tulevaisuutesi.
Sitten Jumala sanoi ihmeellisen asian.
En ole vieläkään aivan ymmärtänyt sen syvyyttä.
Jumala sanoi Abrahamille: "Nyt tiedän, -
että pelkäät (ja rakastat) minua."
Nuo kolme sanaa "Nyt minä tiedän" ovat arvokkaita, -
sillä Jumala tarkoittaa, mitä sanoo. Hän ei tiennyt ennen sitä.
Hän ei ollut varma Abrahamista ennen sitä.
Nyt tiedän, että pelkäät minua.
Mahtava toteamus Jumalalta.
Siinä on viittaus siihen, mitä Jumala tietää tulevaisuudesta.
En mene nyt siihen.
Jumalalla oli kärsivällisyyttä. Hänellä meni 25 vuotta -
mennä naimisiin Abrahamin kanssa ja täyttää lupaukset.
Katsokaa miten monta vuotta hänellä meni niiden täyttämiseen.
Hän ei luvannut vain jälkeläisiä, vaan myös maan heille.
Maan, missä nyt olemme.
Hän antoi maalle tarkat rajat.
Haluan muistuttaa teitä.
Juutalaiset eivät ole vielä palanneet Israeliin.
Puolet on palannut.
Mutta puolet on vielä muualla, pääasiassa Amerikassa.
Mutta paljon myös Britanniassa sekä muualla.
Jumalalla on vielä tuotavanaan puolet takaisin.
Kun he ovat tulleet takaisin, heillä on vain kolmasosa maasta, -
jonka Jumala lupasi Abrahamille.
Jumalalla on vielä paljon tehtävää tuodakseen Israelin kotiin.
Monet kristityt puhuvat kuin juutalaiset olisivat jo takaisin.
He ovat palanneet vuodesta 1875.
Vasta puolet on palannut, joten Jumalalla on paljon tekemistä.
Hän voisi tehdä sen nopeasti, mutta silti on paljon tehtävää, -
jotta Hän saa tuotua kaikki takaisin ja antaakseen kaiken lupaamansa.
Jumala on kärsivällinen. Hän voi odottaa vuosisatoja.
Tuhat vuotta on kuin päivä.
Eli siitä on Jumalan mielestä vain pari päivää, kun Jeesus oli täällä.
Aika on suhteellista hänelle.
Hän on iankaikkinen, mutta kärsivällinen Jumala.
Hän on välittävä Jumala.
Hän huolehtii ihmisistä, jotka Hän loi. Ei vain Abrahamista.
Hän huolehtii kaikista perheistä.
Hän huolehtii kaikista, mutta se tulee Abrahamin -
ja hänen jälkeläistensä kautta -
sekä niiden kautta, jotka pitävät häntä isänään.
Jumala välittää luomistaan ihmisistä.
Hän haluaa siunata heitä Abrahamin perheen kautta.
Filosofit kutsuvat sitä erityisyyden skandaaliksi.
Kerron mitä he sillä tarkoittavat.
Meillä on kolme lasta. Yksi on taivaassa ja -
kaksi oli täällä juhlimassa lauantaina.
Kun he olivat nuoria, saatoin lauantaisin tuoda heille karkkia.
Saatoin siunata heitä kahdella tavalla karkkien kautta.
Yksi tapa oli antaa karkkipussi yhdelle kolmesta -
ja pyytää jakamaan se muiden kanssa.
Se ei aina tuonut rauhaa.
Se ei aina tuonut "shalomia" perheeseen.
Toinen tapa oli antaa jokaiselle oma suklaapatukka.
Sillä tavalla saatiin aikaan rauha.
Mutta se ei ole Jumalan tapa.
Erityisyyden skandaali tarkoittaa, että Jumala valitsi yhden kansan.
Sen kansan kautta hän siunasi muita kansoja.
Hän ei lähettänyt amerikkalaista Messiasta Amerikkaan.
Tai venäläistä Venäjälle tai intialaista Intiaan.
Hän valitsi juutalaisen.
Hänen kauttaan makeiset jaettiin kaikille muille.
Se on aiheuttanut halveksuntaa, mustasukkaisuutta -
ja kaikenlaisia vääriä asenteita.
Se on aiheuttanut antisemitismiä.
Se on herättänyt tunteita.
Erityisyyden skandaali on sitä, että mikä tahansa kansan, -
joka haluaa totuuden, joka vapauttaa, -
täytyy hakea sitä juutalaisten kautta. Ihmeellistä.
Jeesukseni oli, on ja on aina oleva juutalainen.
Raamattuni on täynnä juutalaisten kirjoituksia.
Olen velkaa juutalaisille kaiken, mitä arvostan eniten.
Niin se on muillekin kansoille.
Kunnes kansa nielee ylpeytensä ja tulee tämän kansan luo, -
he eivät tunne totuutta eikä heille ole pelastusta.
Jumala toimii erityisyyden skandaalin kautta.
Hän valitsee yhden kansan, ei heidän itsensä takia, -
vaan kaikkien muiden takia.
Hän on valinnut maan, joka on maapallon keskuksessa.
Jos otat maapallon maa-alueet yhteen kasaan -
niin, että Tyyni valtameri on toisella puolella, -
ja muut maa-alueet ovat niin lähekkäin, -
että maanosien välissä on vain pienet liittymät, -
ja sitten etsit painopisteen, -
mistä pitäen kaikki on tasapainossa ja pyörii sen ympäri.
Huomaat, että se kohta on Jerusalemissa.
Jumala valitsi tämän kaupungin tunnetun maailman keskipisteeksi, -
josta levitetään ilosanomaa.
Se on juutalaisten kutsumus.
He eivät ole vielä täyttäneet sitä.
Eräänä päivänä he tekevät sen ja mikä päivä se onkaan, -
kun kaksi hyvin pukeutunutta nuorta israelilaista koputtavat ovellesi.
Luulet heitä mormooneiksi, mutta he ovatkin israelilaisia, -
jotka haluavat jakaa totuuden kanssasi.
Sillä tulee olemaan suunnaton merkitys maailmalle.
Näitä asioita Jumalasta opin tässä asiayhteydessä.
Huomenna haluan kertoa teille, -
että Jumala, joka kiroaa löytyy Vanhasta Testamentista, -
mikä loppuu kirouksesta puhumiseen.
Mutta hän on myös Uuden Testamentin Jumala.
Senkin lopussa puhutaan kirouksesta.
Jumalan kanssa ei pelleillä.
Otamme hänet vakavasti, -
koska hän ottaa meidät vakavasti.
Toinen henkilö tässä Raamatunkohdassa on Abraham.
Mitä saamme selville hänestä?
Tämä saattaa kertoa siitä, millaisille ihmisille Jumala puhuu.
Ensinnäkin hän oli vanhempi mies.
Maailmamme palvoo nuorisoa.
Seurakuntien kokoukset on muovattu nuorten konserttien mukaan.
Olemme nuoriso-suuntautuneita.
Jumala ei ole. Kiitos Jumalalle, että hänellä on tilaa -
tällaisille kuin minä.
Olen 86-vuotias ja taistelen syövän kanssa.
Jumalalla näyttää kuitenkin olevan käyttöä tällaiselle vanhallekin.
Ylistys Jumalalle!
Abram oli 75-vuotias, kun Jumala puhui hänelle.
Ja hän totteli.
Abramissa oli hyvää se, että hän totteli.
Hänestä tuli monien kansojen isä.
Niin paljon ihmisiä kuin hiekanjyviä rannalla tai tähtiä taivaalla.
Hänen aikanaan tähtiä nähtiin n. 6000.
Nyt tiedämme niitä olevan miljoonia.
Jumala, joka loi ne, sanoi: "Jälkeläisiä tulee olemaan -
kuin tähtiä taivaalla. Mene ulos laskemaan kaikki, jos pystyt. -
Niin paljon tulee jälkeläisiä." Ja tässä olemme tänään -
ja tutkimme isä Abrahamia.
Hän ei ollut vain vanha, mutta myös varakas.
Se voi olla teille yllätys.
Hän ei mennyt suoraan Kanaanin maahan. Hän meni ensin Harraniin, -
joka on nykyisin Turkin alueella lähellä Syyrian rajaa.
Siellä hän asui jonkin aikaa ja vaurastui.
Sai karjaa ja palvelijoita ja tuli aika rikkaaksi.
Jumala ei halveksi rikkautta, kun se on kuuliaisen miehen käsissä.
Kuten Abram oli.
Hän ei suosi vain köyhiä.
Kiitos Jumalalle, hän suosii heitäkin.
Mitä muuta opimme Abrahamista?
Hän tunnistaa Jumalan äänen.
Se vaatii jotain. Monet eivät kuule Jumalan puhetta.
Pitää opetella kuuntelemaan Jumalan ääntä ja mitä hän sanoo.
Abram oli kuuntelija.
Olen jo maininnut, että hän totteli Jumalaa.
Hän pääsi Harraniin asti, mutta hän kertoi kaikille, -
ettei se ollut Jumalan tahto ja hänen on jatkettava matkaa vuorille -
ja täällä ei ole vuoria.
Tämä ei ole päämääräni.
Hän päätti jatkaa matkaa, -
kunnes pääsi paikkaan, jonka Jumala aikoi antaa hänelle.
Olen istunut Sikemissä puun alla, joka ei ehkä ole sama puu, -
mutta se on samassa paikassa kuin Abraham oli.
Mielenkiintoista - Jumala sanoi: "Kaiken, mitä näet, annan sinulle."
Siltä puulta näkee sen, mitä nyt kutsutaan miehitetyksi alueeksi.
Sieltä näkee alueen, jota palestiinalaiset sanovat omakseen.
Jumala sanoi antavansa sen Abrahamille.
Se oli aluksi Jumalan, joten hän pystyi antamaan sen.
Mitä muuta tiedämme Abrahamista?
Hän ei tehnyt kompromisseja.
Hän ei jäänyt Harraniin perheensä kanssa.
Hän oli jumalaapelkäävä.
Minne vain hän pystytti telttansa, hän rakensi alttarin.
Se on mielenkiintoista. Teltta on tilapäinen, -
mutta alttari on rakennettu kivistä ja jää paikoilleen.
Abraham rakensi alttarin kaikkialle, minne laittoi telttansa.
Hän oli siis hurskas mies.
Hän oli antelias. Hän otti Lootin mukaansa.
Minusta se oli suuri virhe.
Siitä tuli seuraamuksia, kun Abraham joutui -
fyysisesti taistelemaan Lootin turvallisuuden puolesta.
Joka tapauksessa hän oli antelias. Kun hän pääsi luvattuun maahan, -
hän antoi Lootin valita maa-alueen -
ja otti sitten sen, mitä jäi.
Todella antelias tarjous veljenpojalle.
Loot katsoi Jordanin laaksoon ja näki miten hedelmällinen ja -
hyvin kasteltu alue ja juuri sopiva omalle karjalle se oli.
Hän halusi mennä sinne. Hän meni Kuollutta merta kohti.
Tiedämme mitä myöhemmin tapahtui.
Mikä perintö meillä onkaan.
Perintömme on juuri tämä tilaisuus.
Se on liitto, jonka Jumala teki kanssamme.
Hän teki aloitteen ja antoi lupaukset. Sitä liitto on.
Se on sopimus kahden osapuolen välillä.
Kummallakin on jotain, mitä toinen tarvitsee.
He neuvottelevat asiasta ja lopulta allekirjoittavat sopimuksen.
Kun haluat rakentaa talon, rakentajalla on materiaalit, -
työmiehet, työkalut ja kaikki mitä tarvitaan.
Sinulla on tarvittavat rahat, -
jotta palkat voidaan maksaa jne.
Lopulta päätätte mitä rakentaminen maksaa, kuinka kauan se kestää ja -
molemmat allekirjoitatte molemminpuolisen sopimuksen.
Lopuksi tällainen ajatus: Älä koskaan käy kauppaa Jumalan kanssa.
Älä tee sopimuksia Jumalan kanssa.
Sinulla voi olla liitto, jonka hän tuo esille.
Voit joko hyväksyä tai kieltäytyä siitä, muttet muuttaa sitä.
Liitto on kuin testamentin tekemistä.
Viimeinen testamentti on sama sana kuin liitto.
Päätät minne omaisuutesi menee kuoltuasi.
Se on oma päätöksesi.
Testamentissasi mainittu perijä voi joko ottaa sen vastaan tai ei.
Mutta sitä ei voi muuttaa. Se on sinun testamenttisi, liittosi.
Jumala teki Abrahamin kanssa liiton, josta mekin nautimme -
ja hyödymme.
Luulen, että tässä on tarpeeksi tälle päivälle.
Vai olenko oikeassa?
Huomenna katsomme, miten Jumalan kiroukset kattavat -
koko Israelin historian ja päättää meidän kohtalomme.
Kiitos, kun kuuntelitte.
Suomennos: Kirsi Rantala