DAVID PAWSON BIBELLÄRARE
Den Gud som välsignar och förbannar Del 1/2
Min roll på lövhyddofesten verkar ha blivit -
att sätta festens tema tillbaka i dess sammanhang.
Jag är en kontextuell bibellärare.
Jag älskar att se på sammanhanget.
Festens tema "jordens alla släkten" är taget ur 1 Mos 12.
Det är en femtedel av en vers.
Jag ska läsa stycket för er och så ska vi tala om det.
"Herren sade till Abram: 'Gå ut från ditt land -
och din släkt och din fars hus -
och bege dig till det land som jag ska visa dig.
Där ska jag göra dig till ett stort folk.
Jag ska välsigna dig -
och göra ditt namn stort, -
och du ska bli en välsignelse.
Jag ska välsigna dem som välsignar dig -
och förbanna den som förbannar dig.
I dig ska jordens alla släkten bli välsignade.
Abram gav sig i väg som Herren hade sagt till honom, -
och Lot gick med honom.
Abram var sjuttiofem år -
när han lämnade Harran.
Han tog med sig sin hustru Saraj och sin brorson Lot, -
alla ägodelar och allt det folk de skaffat sig i Harran -
och gav sig av mot Kanaans land.
När de kom till Kanaans land -
fortsatte Abram in i landet ända till Shekems område, till Mores terebint.
På den tiden bodde kananeerna i landet.
Och Herren uppenbarade sig för Abram och sade: -
'Åt dina efterkommande ska jag ge detta land.'
Då byggde han ett altare åt Herren som hade uppenbarat sig för honom."
Jag vill besvara frågan vad detta ställe, denna kontext -
berättar för oss om Herren.
Det är enda orsaken till att läsa Gamla Testamentet: det berättar om Herren.
Det ska göra oss förtrogna med Hans personlighet.
Denna kontext är ett nyckelställe.
Ett avgörande ögonblick i mänsklighetens historia.
Där börjar Gud rädda vår ras från sig själv.
Samtalet är dock inte ömsesidigt.
Abraham lyssnade, Gud talade.
Det är det första vi lägger märke till gällande Herren Gud.
Han är en Gud som talar.
Gud som skapade universum och placerade ut stjärnorna på sina banor.
Han talar till en skapad varelse. Till en människa.
Det är det första draget hos Gud som vi gläder oss över: -
att Gud är en Gud som talar.
Det var så universum blev till.
För att Gud pratade en hel del.
Gud sa: "Varde ljus!" Och det blev ljus.
Hela universum blev till för att vår Gud är en Gud som tar till orda.
Som talar.
Abraham var en man som hörde och som lyssnade.
Man hör endast Gud tala om man lyssnar till Honom.
Man lyssnar till Hans Ord.
Det andra jag vill säga om Gud är att Han har ett namn.
Namnet här är HERREN med stora bokstäver.
Men det står för Hans hebreiska namn, JHVH.
Det är Hans namn. Inga vokaler, bara konsonanter.
Tetragrammaton kallas det.
På engelska och svenska säger vi Jehova.
"Guide Me, O Thou Great Jehova" (Led mig, store Jehova, eng. psalm)
Det är det namn som används i viktorianska psalmer.
Det blev omodernt -
efter det att Jehovas vittnen tog namnet.
Även om de uttalar det fel.
JHVH, hur ska det uttalas?
Jag har ännu inte lyckats få någon jude att uttala det för mig.
Jag säger: "Hur uttalar ni Guds namn?"
De säger "J... O nej, du lyckas inte lura mig till det!"
Och så tiger de som muren.
J i hebreiska uttalas som Y på engelska.
Och V som W.
Det närmaste jag kommer är Yahwe (Jahve).
Men betydelsen av namnet är att -
det skiljer vår Gud från alla andra gudar som någonsin existerat.
Han har ett namn!
Vi har alla ett namn som skiljer oss som personer från alla andra.
Jag beklagar att vi inte använder Hans namn oftare.
Nu ska jag bekänna en sak.
En gång när jag var i bön bad jag Herren: -
"Herre, ge mig ett engelskt ord -
som skulle motsvara Jahve på hebreiska."
Det är en participform av verbet "att vara".
Som ett blixtnedslag kom ett ord för mig, och det var spännande.
Ordet var "always" - alltid.
Gud är alltid.
Han har flera andra namn. Efternamn.
Gud är Alltid vår Hjälpare.
Gud är Alltid vår Klippa.
Gud är Alltid vår Frälsare.
Alltid. Vilket härligt namn på Gud!
Hans Son har ett lika underbart namn: Ja
Han får det namnet i Nya Testamentet.
"Alla Guds löften har i honom fått sitt ja."
Och med en Gud som heter Alltid och en Son som heter Ja -
kan vi knappast ha en positivare tro.
Vad annat hittar vi om Gud?
Han är en befallande Gud.
Det har Han rätt att vara. Han skapade oss.
Han är sin fulla rätt då Han säger åt oss vad vi ska göra.
Hur vi ska leva.
Han stiftar våra lagar.
De är till för vårt bästa, men Han stiftar dem.
Han är en befallande Gud -
och Han sa: "Abram!" (Så hette han till att börja med.)
"Abram, gå till ett land som jag ska visa dig.
Lämna din fars hus och ditt folk.
Lämna ditt land. Lämna allting och gå!"
Abram var 75 år gammal då Gud sade så åt honom.
Han lämnade ett tegelhus -
med fina eldstäder.
Jag visade min fru ett fotografi -
av ett tegelhus i två våningar -
i det kaldeiska Ur där Abram levde.
Och jag visade henne ett fotografi av en eldstad i det huset.
Jag frågade vad hon tänkte om den.
Hon sa: "Den är lite för gammaldags för mig."
Jag sa: "Det torde den vara, den är 4000 år gammal, äldre."
Men hon blev betagen av eldstaden som var riktigt förtjusande -
med en spiselkrans och allting.
Och Gud sa: "Gå, lämna allt bakom dig."
Och Abram levde i tält resten av livet.
75 år gammal lämnade Abram ett bekvämt, varmt tegelhus.
Ett idealiskt pensionärshem. Och bodde i tält!
Uppe bland bergen.
En häpnadsväckande lydnadshandling.
Om han inte gjort så vore ingen av oss här idag.
Jag ser fram emot att få träffa honom.
Och tacka honom för att han gick.
Vad mera kan vi få reda på om Gud?
Gud är en historiens Gud.
Blott en Gud som kan styra historiens gång -
kan lova att göra någon person till ett stort folk.
Och ge dem ett stort namn.
Gud har hållit det löftet, Han har gjort det.
Namnet Israel är känt i hela världen.
Alla känner till namnet Israel i dag.
Och Gud har skapat en framstående nation, där vi befinner oss i dag.
Vad mer?
Gud är en Gud som välsignar människor.
Det betyder att göra dem gott.
Att sörja för deras behov.
Att försvara dem då de attackeras.
Att vara god mot dem, att välsigna dem.
Han lovade att välsigna Abraham -
och att genom honom välsigna alla andra.
Det är ett stort löfte.
Gud är en Gud som välsignar människor.
Nu kommer jag till sakens avigsida.
Gud är en Gud som förbannar människor.
Det kommer jag att tala mer om imorgon.
Många tror att det att Gud förbannar människor -
bara sker i Gamla Testamentet.
Jag vill visa er att det fortsätter genom hela Nya Testamentet också.
Men den moderna människan gillar inte det.
Hon vill ha en gud som välsignar.
Tyvärr visar det sig också i de körer vi sjunger.
Välsigna, välsigna, välsigna mig.
Jag vet inte om någon kör där vi sjunger om att Gud förbannar mig.
Men det gör Han och kommer Han att göra.
Här binder Han sitt anseende till Israel.
Han säger: "Om ni välsignar Israel så välsignar jag er.
Om ni förbannar Israel förbannar jag er."
Han är Israels Far.
En far som talar om sina barn.
Han säger att det som du gör mot Hans barn gör du mot Honom.
Och det gör Han mot dig.
Att förbanna är att tala om människor på ett skadligt sätt.
Att förbanna deras framtid.
Och det är ett sant faktum att varje nation, varje imperium -
som rest sig mot detta lilla land, Israel -
har förbannats av Gud och fallit i glömska.
Det hände assyrierna och babylonierna.
Det hände grekerna och romarna.
Och det hände britterna.
År 1948 tvådde vi våra händer gällande denna lilla nation.
Vi sa att vi inte ämnar göra något mer för den.
Jag vet att Winston Churchill genast efter kriget -
skrev till Chaim Weizmann, Israels president -
och sa: "Jag vill inte ha något mer att göra med er judar!"
Och inom två veckor var han försvunnen från det politiska livet.
Och folk frågade sig vad som hänt Winston Churchill.
"Han ledde oss genom kriget och nu har vi sparkat ut honom."
Men år 1948 hade Storbritannien -
mandatet att ta hand om detta land åt Gud.
Och vi drog oss ur det.
Och inom fem år var det brittiska imperiet borta.
Förutom ett par mindre utposter som Gibraltar och Falklandsöarna.
Under min livstid har 6 brittiska premiärministrar -
försvunnit från den politiska arenan -
några veckor efter att de brutit ett löfte till detta lilla land.
Det är en fascinerande berättelse. Men Gud har hållit sitt löfte -
att välsigna dem som välsignar landet och förbanna dem som förbannar det.
Sedan ser vi att Han är en mycket tålmodig Gud.
Han sluter ett förbund med Abraham.
Han ordnar ett giftermål.
Men bröllopsceremonin räckte 25 år.
Ända tills Han hade preciserat för Abraham alla de löften Han gjorde.
Löftet om ättlingar.
Till en man som då var 90 år gammal.
Hans fru var bara lite yngre.
Och de fick löfte om en pojkbebis!
Sarah, Abrahams fru, skrattade.
"Det är ett skämt! Få barn i min ålder!"
Hon hade varit ofruktsam hela livet.
Jag slås av 1 Mos 11 där det står -
att den och den födde den och den som födde den och den.
På den tiden verkade de inte göra annat än föda.
De fortsatte med det tills det plötsligt står: "Men Sarah var ofruktsam."
Allting skulle ha tagit slut.
Det krävdes en mirakulös födelse.
Men eftersom Sarah trodde det var ett skämt -
så är det vad de kallade pojken då han föddes: Skämt.
Isak, hebreiska för skratt.
Vilket namn för en pojke att dras med!
Men de fick sonen.
Och sedan sade Gud: "Nu vill jag att du dödar honom!
Ta honom till Moria berg."
Ni vet var det är, bara lite under en kilometer härifrån.
"För honom upp dit och döda honom som ett offer till mig."
Jag kan se dem framför mig, på väg uppför berget.
Pojken sa: "Far, du har veden för elden -
men var är offret?"
Och i något skede måste den stackars fadern säga: "Du är offret."
Och han underkastade sig det. Ödmjukt.
På precis den plats där århundraden senare -
en himmelsk Son skulle underkasta sig en himmelsk Far -
och en krona av törne.
Gud sa: "Jag prövade dig bara. Döda inte din son. Han är din framtid."
Sedan sa Gud en häpnadsväckande sak.
Det är något så djupt att jag ännu inte helt fattat det. Gud sa till Abraham: -
"Nu vet jag.
Att du fruktar mig."
Det tre orden: "nu vet jag" -
bör tas som de står, för Gud menar vad Han säger.
Han visste inte förrän då.
Han var inte säker på Abraham förrän då.
Men: "Nu vet jag att du fruktar mig."
Det är ett mäktigt uttalande av Gud.
Det har betydelse för Guds kännedom om framtiden.
Men jag ska inte gå in på det nu.
En tålmodig Gud. Det tog 25 år att gifta sig med Abram.
Att fullborda löftena.
Och se så många år det tog att uppfylla dem!
Han utlovade inte endast ättlingar -
Han lovade dem ett land.
Landet där vi nu befinner oss.
Han gav de exakta gränserna för landet.
Jag vill bara påminna er -
att judarna fortfarande inte återvänt till Israel.
Hälften av dem är tillbaka.
Men den andra hälften finns kvar där ute, främst i USA.
Men många finns i Storbritannien och andra delar av världen.
Gud har fortfarande hälften av dem att hämta tillbaka.
Och då de kommer tillbaka har de bara en tredjedel -
av området som Gud lovade Abram.
Gud har mycket kvar att göra för att hämta hem Israel.
Många kristna talar som judarna vore tillbaka!
De har hållit på att komma tillbaka sedan 1875 -
och bara hälften av dem är tillbaka.
Så Gud har en lång väg kvar.
Han kan göra det mycket snabbt, men det är mycket kvar att göra -
för att hämta dem alla tillbaka och ge dem vad Han lovade dem.
Men Gud är en mycket tålmodig Gud. Han kan vänta i århundraden.
Tusen år är som en dag för Honom.
Det har alltså bara gått ett par dagar sedan Jesus var här.
För Gud.
Tiden är relativ för Honom.
Han är en evig Gud.
Men Han är en tålmodig Gud.
Och Han är en Gud som har omsorg.
Han bryr sig om människorna som Han har gjort.
Han bryr sig inte bara om Abraham -
Han bryr sig om alla släkten på jorden.
Han bryr sig om alla.
Men Hans omsorg når dem genom Abraham -
och hans ättlingar och de som, liksom vi, ser på Gud som vår Far.
Gud bryr sig om människorna som Han har skapat.
Och Han vill välsigna dem också.
Genom Abrahams släkt.
Det är det som filosoferna kallar "the scandal of praticularity" -
(partikularitetens skandal, från tyskans Ärgernis der Einmaligkeit, övers. anm)
Det innebär detta: Min fru och jag hade tre barn. Ett är i himlen nu -
och med de andra två firar vi nu på lördag.
Då de var små brukade jag ibland om lördagarna ge dem karameller.
Jag kunde välja mellan två sätt att välsigna dem med karameller.
Ett sätt var att ge en påse karameller -
åt en av de tre och säga: "Dela med de andra."
Det var inte alltid så bra för friden.
Det spred inte alltid shalom i familjen.
Det andra sättet var att ge dem varsin chokladkaka.
Det ledde till frid och harmoni.
Men det är inte Guds sätt.
Partikularitetens (utkorelsens) skandal betyder att Gud säger: -
"Jag väljer en nation och välsignar alla andra genom den nationen."
Han sände inte en amerikansk Messias till Amerika.
Eller en rysk Messias till Ryssland.
Eller en indisk Messias till Indien.
Han valde juden.
Och han skulle dela godiset med alla andra.
Och det har skapat förtrytelse, svartsjuka -
alla sorters felaktiga attityder bland jordens folk.
Det har orsakat antisemitism.
Det har orsakat många känslor.
Partikularitetens skandal innebär -
att varje nationalitet, om de vill veta sanningen -
- sanningen som gör oss fria -
måste gå till det judiska folket för att få den.
Det är häpnadsväckande.
Min Jesus var, är och förblir en jude.
Min Bibel är full av judisk skrift.
Allt det som jag värderar högst har jag fått genom det judiska folket.
Och detsamma gäller alla andra nationer.
Innan en nationen sväljer sin stolthet -
och kommer till denna nationen kan de inte lära känna sanningen.
De får inte frälsningen.
Gud handlar enligt partikularitetens princip.
Han väljer en nation, inte för deras egen skull -
utan för alla andras skull.
Han har valt ett land åt dem mitt i jordens hjärta.
Om man klipper ut landmassorna på ena sidan jordklotet -
på andra sidan ligger Stilla havet -
och om man klipper ut alla landmassor -
förutom små bitar som förenar kontinenterna -
och sedan hittar tyngdpunkten med en knappnål -
där allt balanserar omkring centrum och cirklar runt det -
så ser ni att nålen går genom den här staden.
Gud valde den här staden vid den kända världens centrum -
för att sprida det glada budskapet.
Det är det judiska folkets kallelse.
Och ännu har de aldrig fullgjort den.
En dag kommer de att göra det.
Och vilken dag det blir!
Två välklädda unga israeler knackar på din dörr -
och du tror att de är mormoner -
och så är de inte det, utan israeler!
De vill dela sanningen med dig.
Det skulle påverka hela världen!
Här bara spekulerar jag.
Dessa var några av de saker jag lärde mig ur kontexten, om Gud.
Imorgon ska jag tala om att den Gud som förbannar -
är Gamla Testamentets Gud, hela vägen igenom.
Gamla Testamentet slutar med ordet "förbannad".
Men Han är också Nya Testamentets Gud.
NT avslutas också med en förbannelse.
Vi kommer att se att man inte leker med Gud.
Man måste ta Gud på allvar.
Eftersom Han tar oss på allvar.
Nu ska jag se på den andra person som omtalas i detta bibelställe.
Abram. Vad får vi reda på om honom -
som kunde berätta för oss om hurdana människor Gud talar till?
Först och främst: han var en äldre man.
Världen i dag tillber ungdomen.
Våra gudstjänster efterliknar ungdomskonserter.
Vi är ungdomsorienterade.
Men Gud är inte det.
Tack och lov har Gud plats för människor som jag!
Jag är 86 år gammal.
Jag kämpar mot cancer.
Ändå verkar Gud ha någon användning för denna gamla stofil.
Gud vare lov.
Abram var 75 då Gud talade till honom för första gången.
Och han lydde.
Det goda med Abram var att han lydde.
Han blev en fader till många nationer.
Inte endast många människor.
Människor talrika som havets sand -
och stjärnorna på himlen.
Han kunde se 6000 stjärnor på sin tid.
Vi vet nu att det finns miljoner stjärnor.
Gud som skapade dem sa: "Dina efterkommande blir som stjärnorna.
Sitt utanför ditt tält, titta på dem. Räkna dem om du kan.
Så många blir dina efterkommande."
Och här sitter vi i detta rum i dag.
Och vi ser upp till vår far Abraham.
Han var inte endast en äldre man, han var också välbärgad.
Det kanske överraskar er.
Han gick inte direkt till Kanaans land.
Han kom så långt som till Harran.
Det ligger upp längs med floden Eufrat, mot dess källa.
Där slog han sig ner för en tid.
Det gick bra för honom och han skaffade sig hjordar -
och manliga tjänare och blev mycket välbärgad.
Gud föraktar inte rikedom.
Inte när den tillhör en så lydig man som Abraham.
Gud står inte bara på de fattigas sida.
Men tack och lov så gör Han det också!
Vad mer kan vi få reda på om Abraham?
Han kände igen Guds röst.
Och det kräver en del, för så som Gud talar missar de flesta det.
Man måste vara tränad i att lyssna till Gud och höra vad Han säger.
Abraham var en lyssnare.
Jag har redan nämnt att han lydde Gud.
Han kom så långt som till Harran, men han sa till alla där -
"Detta är inte Guds vilja, jag måste gå vidare.
Jag måste gå upp för ett berg, och det finns inga berg här.
Detta är inte min destination."
Han beslöt sig för att gå vidare, och vidare.
Tills han kom till den plats som Gud ville att han skulle ha.
Jag har stått vid trädet i Shekem -
vilket kanske inte är just det träd som han satt under -
men det står på just den platsen.
Det är intressant att Gud sa: "Allt som du kan se ger jag dig."
Från det trädet kan man se allt -
det som världen säger är ockuperat område
Man kan se allt det som palestinierna säger är deras.
Men Gud säger: "Jag ska ge det till dig."
Det var Hans från början, så Han kunde ge det åt dem.
Vad annat vet vi om Abraham?
Vi vet att han var kompromisslös, han ville inte stanna med släkten i Harran.
Han var en gudfruktig man.
Var än han slog upp sitt tält byggde han ett altare.
Det är intressant, ett tält är en tillfällig bostad, -
men ett altare byggs av sten.
Det finns kvar även då man packat ihop sitt tält och dragit vidare.
Vart än Abraham gick slog han upp sitt tält och byggde ett altare.
Han var en gudfruktig man.
Han var en generös man.
Han tog mycket med sig -
vilket jag tror var ett stort misstag
Och det skulle hämna sig då han måste strida -
bokstavligen, fysiskt, för Lots säkerhet.
Han var generös, och då han kom in Löfteslandet sa han: -
"Lot, du och dina hjordar och män kan välja.
Jag tar det som ni inte vill ha."
Det är ett ganska generöst erbjudande av en farbror till sin brorson.
Och Lot såg ner på Jordanslätten och såg hur bördig den var -
hur rik på vatten, precis rätt för hans hjordar -
och han sa: "Jag vill gå ner dit."
Han gick ner mot Döda havet och vi vet vad som hände sedan.
Vilket arv vi har!
Vårt arv är detta samtal!
Det är förbundet, eller giftermålet som Gud gjorde.
Han tog initiativet, Han avgav löftena.
Det är vad ett förbund är.
Ett kontrakt är en överenskommelse mellan två parter -
varav båda har något den andra behöver.
De överlägger, tills de skriver under ett kontrakt.
Om du vill bygga ett hus har byggmästaren materialet -
personalen, apparaterna, allt som behövs.
Och du har pengar, som han behöver.
För sig själv och för att betala sina arbetare.
Till slut kommer ni överens om hur mycket det kommer att kosta -
och hur länge det tar att bygga och ni skriver båda under ett kontrakt.
Det är en bilateral överenskommelse.
Men försök aldrig köpslå med Gud.
Försök aldrig skriva kontrakt med Gud.
Du kan få ett förbund, som Han dikterar -
och som du antingen kan acceptera eller vägra gå in i.
Men du kan inte ändra det.
Ett förbund är som att skriva ett testamente.
Testamente är samma ord som förbund.
Du avgör vad som händer med dina pengar och egendomar då du dör.
Det är ditt beslut.
Och arvingarna som du nämner i testamentet -
kan antingen ta emot eller avstå från det, men de kan inte ändra det.
Det är ditt testamente, ditt förbund.
Och Gud slöt detta förbund med Abraham.
Som vi åtnjuter och drar fördel av.
Det räcker för i dag.
Har jag rätt?
Imorgon ska vi se på hur Guds förbannelser -
täcker hela Israels historia och till sist kommer att avgöra vårt öde.
Tack för att ni lyssnade.
Inspelat under Lövhyddofesten 2016
Översättning: Himlen TV7