DAVID PAWSON BIBELLÄRARE
Att förstå treenigheten Del 1/2
Läran om treenigheten utsätts för fler attacker i dag -
än den kanske någonsin tidigare fått utstå.
Jag ska ge er två exempel.
Islam motsätter sig läran om treenigheten.
Vi blir anklagade för att tillbe tre gudar.
De tror visserligen att det handlar om Fadern, Sonen och Jungfru Maria -
vilket är ett naivt misstag.
Men de kritiserar häftigt de kristna, som förmenas tro på tre gudar.
En annan grupp som t.o.m. i Jesu namn är våldsamt emot treenigheten -
är Jehovas vittnen.
Jag har fått deras vanliga broschyr om detta -
som anklagar oss för att vara kättare -
eftersom vi tror att Gud är tre i en.
Jag kunde ge fler exempel.
Feminismen attackerar stort den traditionella läran om treenigheten.
Jag har en bok om kampen för treenigheten i min bokhylla.
Av Donald Bloesch, en av mina favoritförfattare.
Till min överraskning handlar den nästan enbart om feminism -
och feministisk teologi -
och vad som återstår av treenigheten då de är klara med den.
Så läran om treenigheten attackeras från alla håll.
Svårigheten ligger i att kyrkan inte är i stånd att försvara den.
Jag vet om många präster som inte vill predika på Trefaldighetssöndagen.
Det är söndagen efter pingst.
Jag hoppas ni är starkare och bättre rustade att försvara -
treenigheten efter dessa mina två föredrag.
Det enda verkliga försvaret mot dessa attacker -
är att kristna tänker tydligt om vad de tror på och kan tala om det.
Och att de kan "kämpa för den tro som en gång för alla har -
överlämnats åt de heliga", som Skriften uppmanar oss att göra.
I mitt första föredrag vill jag tala om Bibeln.
Hur denna lära växte fram ur Bibeln som vi har den.
Men mitt andra föredrag kräver lite mer av er.
Då ska jag tala om församlingens första århundraden -
och hur de utvecklade denna lära.
Några av våra kritiker påpekar ivrigt -
att ordet "treenighet" inte finns i Bibeln.
De säger vanligen att det var en lära som uppfanns -
senare än Jesus, troligen på 300-talet e.Kr.
Därför vill jag börja med Bibeln -
och visa att denna vår bok gör problemet mycket akut.
Jag kallar det ett problem nu i början, men hoppas att när vi slutar idag -
kommer ni att glädja er i treenigheten och tacka Gud för den.
Inte se på den som en genant sak som måste försvaras -
som Alice i Underlandet som trodde på sex omöjliga saker före frukost.
Vi har inte fått treenigheten för att tvista om den.
Men jag vill hjälpa er försvara den.
Låt oss börja med Gamla Testamentet som utgör 3/4 av Bibeln -
och som består av judiska skrifter.
Och den sak som vi har det judiska folket att tacka för är tron på en Gud.
De flesta nationerna på den tiden hade många gudar.
Polyteism. "Poly" betyder många, och "teism" gudar.
In i den världen där alla trodde på många gudar kom judarna.
De trodde på en Gud.
Från Abraham framåt trodde de på denna enda Gud -
och de trodde att de visste Hans namn.
På hebreiska är det JHVH.
J uttalas som Y och V som W.
Av de fyra bokstäverna har en del bildat namnet Jehova.
Det används fortfarande i en del psalmer.
Men vad vi vet så är det hebreiska ordet Jahve.
Uttalat med y och w.
Jag har gjort allt jag kan för att få en jude att lära mig uttala det ordet.
De vägrar använda det.
De är så rädda att missbruka Guds namn.
Jag säger bara till någon: "Hur uttalar du Guds namn?"
De säger: "Je... Mig lurar du inte!"
Och så säger de inte mer om det.
Så vi har judarna att tacka för monoteismen.
Det närmaste de någonsin kommit till en trosbekännelse -
är en vers från Femte Moseboken kapitel 6.
Där står: "Hör, Israel! Herren vår Gud, Herren är en."
Det är den judiska trons hjärta.
Det är troligen deras viktigaste och mest använda vers.
Jag ska säga lite mer om den versen innan jag går vidare.
Ordet "Herren" finns inte i den.
Då ordet HERREN står med versaler i Gamla Testamentet -
står där Guds namn, som de inte vågar uttala. Jahve.
Så egentligen står det: "Hör Israel!
Jahve, vår Gud, är en."
För det andra är ordet "en" viktigt.
Det finns två hebreiska ord för "en".
Ett av dem betyder singularis, ental.
En enda sak eller person.
Men det andra hebreiska ordet, echad, betyder många -
som dock är ett i harmoni, ett till sinnes.
Och det är det ordet som används i den versen, echad.
Det betyder alltså inte att de tror på en enda Gud i singularis -
men det betyder att de tror på en harmonisk Gud.
Det är en ganska viktig poäng.
Redan i Första Mosebok används ordet "en" om ett gift par.
De två blir ett kött.
De är fortfarande två personer, men de har blivit ett kött.
I harmoni. Inte längre två enskilda individer, utan en.
De har blivit "Pawsons" eller motsvarande.
De är ett par.
Så till och med 5 Mos 6 måste läsas noggrannare.
Om man säger sig tro på en Gud säger man sig också -
tro på den ende Guden. Den ene och den ende.
Detta kommer fram hos profeten Jesaja, i synnerhet i senare kapitel.
Där säger Gud flera gånger: "Det finns ingen annan Gud, ingen som jag."
Han är den ende Guden och den ene Guden.
De andra länderna hade många gudar.
Men judendomen hade bara en enda.
Men genom hela Gamla Testamentet finns det antydningar om -
flertal i Gud, i motsats till ental.
De är bara antydningar i Gamla Testamentet -
och många judar har inte lagt märke till dem -
och andra blir förbryllade av dem.
Vilka är dessa antydningar om flertal?
När Gud talar om sig själv kallar Han sig själv för "oss".
Och det gör Han redan på Första Moseboks första sida.
"Låt oss göra människor till vår avbild, lika oss."
Vem talar Han till?
En del judar säger att Han måste ha talat till änglarna -
men vi är inte skapade till änglarnas avbild.
Andra säger att det är en majestätisk pluralform.
Som när drottning Elizabeth håller sitt jultal -
och säger "vi" istället för "jag".
Vet ni varför hon gör så?
Hon talar på alla våra tidigare kungars och drottningars vägnar.
Hon representerar en lång rad människor, inte endast en person.
"Vi, de kungliga lederna som utgjort vår monarki."
Men Gud gör det inte på grund av sitt majestät.
Han måste göra det för att Han är fler än en.
Det står inte endast i 1 Mos 1 utan också i 1 Mos 11 -
där Han talar om Babels torn och säger: -
"Låt oss stiga ner och se vad människan har för sig."
Och främst av allt vid Jesajas kallelse i Jesaja kapitel 6.
"Vem ska jag sända? Och vem vill vara vår budbärare?"
Det är bara en av antydningarna i Gamla Testamentet -
om att den ena Gud de trodde på kunde vara fler än en.
Och judarna har varit förbryllade över detta.
Det ord som översätts med "Gud" -
är det hebreiska ordet "Elohim".
Och det fascinerande med det är att det är ett ord i pluralform.
"El" är ordet för en gud.
"Eloah" betyder två.
Men "Elohim" betyder tre.
Elohim används i hela GT för Gud. Tre.
Många som inte förstår hebreiska har inte lagt märke till det.
De som förstår har lagt märke till det och undrat över det, men där är det.
Det leder till en märkvärdig grammatik.
Första versen i Första Mosebok lyder: -
"I början skapade gudar - Elohim - himlen och jorden."
Elohim, tre.
Det blir ett grammatikfel med ett trefaldigt substantiv -
och ett verb i singularform.
Verbet "skapade" står i singularform.
Och så fortsätter det genom hela GT. Ett ord i pluralform för Gud -
omgivet av verb i singularform.
Om man ser bakåt ur en kristen synvinkel -
så låter det ju helt vettigt.
Men det är obegripligt för judarna.
Det är ett grammatikfel -
att använda ett substantiv i pluralform och ett verb i singularform.
Så alla dessa komplikationer i GT ger en antydning -
om treenigheten så som vi förstår den.
Och en av de mest framträdande av dem är vers som berättar -
att Herren - Jahve -
uppenbarade sig för Abraham, som såg tre män.
Har ni lagt märke till det?
Gud visade sig för Abraham som tre män.
Jag kommer ihåg ett märkvärdigt tillfälle då -
Radio Premier bad mig delta i ett experiment -
som gick ut på att placera två personer i studion -
som aldrig träffats och som var olika som natt och dag -
och låta dem bekanta sig med varandra.
De bad mig med som frivillig, och jag gick med på det.
Och när jag presenterades för mannen jag skulle lära känna -
hette han Chris Lambrianou, var grek och -
medlem av tvillingarna Krays gäng i East London.
Två mer olika människor kan man inte tänka sig.
Men han fann Kristus.
Efter två minuter var vi totalt förälskade i varandra.
Det var verkligen märkvärdigt.
Och vi var så olika varandra man kan vara.
Vi var av olika nationalitet och hade olika utbildning, allt var olika.
Han satt i fängelse i 15 år.
Största delen av tiden i isoleringscell.
Han var självmordsbenägen.
I hans cell fanns en järnsäng -
som var cementerad in i golvet -
för att han inte skulle kunna skada sig själv.
Han var helt förtvivlad.
Någon gav honom en låda böcker, och bland dem fanns denna bok.
Och han tänkte: "Det är en bibel.
Jag har hört att den är bra för dig."
Så han beslöt sig för att sova på den.
Och han sov bättre än på många år.
Han tänkte: "Vilken utmärkt bok!
Den är så bra för dig!" Och han stoppade den i sin långväst på dagen.
Han gick omkring med den där och blev allt mer intresserad -
för hans liv började förändras.
Och till sist beslöt han sig för att läsa den.
Och han läste om Herren.
Och en dag vaknade han upp i ottan -
och tre skäggiga män stod vid fotändan av hans brits.
Han sade: "Jag vet vem ni är: Du är Fadern, Du Sonen, Du Anden!"
Och den som stod i mitten sade: "Bara följ mig, Chris."
Och den dagen gav han sitt liv till Kristus.
Och han arbetar med att rädda unga män från ett liv som hans.
Domarna i den rättssal där han gör detta -
säger åt unga män som råkat i svårigheter: -
"Jag dömer dig att bo hos Chris Lambrianou i 12 månader."
Och efter 12 månader kan ni gissa resultatet.
Han hade en vision av Herren.
Han visste ingenting om Bibeln eller något annat.
Och han visste att de var Fadern, Sonen och den Helige Ande.
Det är precis det som hände Abraham.
Herren uppenbarade sig för Abraham och han såg tre män.
Vi kunde fortsätta så här.
Men Gamla Testamentet ger oss två stora frågor, om två personer.
Först Messias, Kristus på grekiska.
Messias finns med genom hela Gamla Testamentet.
Det finns antydningar om Honom genom hela GT.
Men frågan är om de väntar på en mänsklig eller gudomlig Messias.
En del avsnitt antyder att Han är mänsklig -
andra att Han är gudomlig.
Endast Nya Testamentet ger oss svaret: Han är båda!
Men judarna debatterar fortfarande om om Han är människa, som David -
eller om Han är gudomlig.
I Daniels bok låter det som om Han är gudomlig -
även om Han kallas Människosonen.
I andra böcker är Han en stor kung.
Det är en av frågorna i Gamla Testamentet.
Den andra frågan gäller den Helige Ande.
Då man läser GT vet man inte om den Helige Ande är en sak eller en person.
Den eller Han.
Många ställen talar om Guds Ande som "den".
En sorts kraft som strömmar ut från Gud som kan falla över människor.
Det finns andra avsnitt som talar om att bedröva den Helige Ande.
Man kan inte bedröva en sak.
Man kan endast orsaka en person bedrövelse.
Det finns alltså en oklarhet i Gamla Testamentet.
Är den Helige Ande ett ting eller en person, Den eller Han?
Allt jag talat om är från Gamla Testamentet -
men kan ni ser hur allt pekar mot Nya Testamentet?
I Nya Testamentet får vi svaren på frågorna.
Saker som är åtskilda i GT kommer samman in NT.
Men det är GT:s förberedelse inför tro på treenigheten.
Det finns där för ögon som är öppna och kan se det.
Nu ska vi vända oss till Nya Testamentet.
NT är lika övertygande som GT om att Gud är en.
Det ändras inte.
Åtminstone fem eller sex av författarna i Nya Testamentet -
citerar 5 Mos 6:4.
"Hör, Israel! Herren vår Gud, Herren är en."
Till och med Jesus själv citerade den versen.
Det är alltså otvivelaktigt så att Nya Testamentets Gud -
är lika mycket "en" som Gamla Testamentets Gud.
Ingen förändring.
Och även om de flesta författarna i Nya Testamentet är judar -
är de inte besvärade över att säga att Han är en.
Men här blir det komplicerat.
De mötte Jesus.
Och först kunde de inte räkna ut vem Han var.
En hurdan person Han var.
Och denna förvirring är troget återgiven i evangelierna.
Då Han stillade stormen sade de: "Vem är han?
Till och med vindarna och sjön lyder ju honom!"
Det Han sade var förresten inte: "Tig! Var tyst!"
Det är vår artiga, moderna version.
Det Han verkligen sade var: "Sätt munkorg på!"
Som man befaller en hund som hoppar mot en och smutsar kläderna.
"Ner med dig!"
Han talade till vinden och vågorna som till otyglade hundvalpar.
Och lärjungarna undrade vad Han var för sorts man.
Det tog dem 2,5 år att ta reda på det.
Låt oss först titta på de så kallade synoptiska evangelierna.
Synoptisk betyder "samseende".
"Optik" betyder att se, "syn" tillsammans.
Vi kallar de tre första evangelierna för synoptiska.
De ser alla på Jesus ur samma synvinkel.
Vad Han sade, vad Han gjorde o.s.v.
Synoptikerna redogör alla för att i 2,5 års tid -
kunde de inte förstå sig på Honom.
Allt Han gjorde gjorde dem bara mer förvirrade.
Men hela tiden helade Han människor och uppväckte döda -
och drev ut onda andar.
Och demonerna visste vem Han var.
Det finns nedskrivet hur varje gång då Han kämpade med en demon -
som besatt någon människa, så sade demonen sig veta vem Han var.
Guds Helige, det ena och det andra, men de hade alla rätt.
Men varje gång sade Jesus åt dem att tiga.
"Säg inte så."
Han ville att lärjungar själva skulle nå en övertygelse -
och inte tro det för att demonerna sade så.
Demonerna är fallna änglar. Det är allt de är.
Före alla andra berättade de vem Jesus var. Har ni lagt märke till det?
Jesus ville inte att demonerna skulle berätta det för lärjungarna.
Eller för någon annan heller.
Han väntade på att någon skulle säga: "Jag vet vem Du är."
Han tog dem till min favoritplats i Israel.
Vi har haft fantastiska upplevelser där.
Det ligger vid foten av berget Hermon -
det stora, snöklädda berget i norra Israel.
Snön smälter och rinner ner i en spricka i berget -
och kommer ut vid bergets fot som en flod.
Den verkar komma rakt ut från berget.
En fantastisk plats.
I Bibeln kallas den Caesarea Filippi.
Där fanns många idéer om vem Gud var.
Ännu idag finns det nischer inhuggna i berget.
I dem stod det statyer.
En av dem föreställde den grekiska guden Pan.
Platsen heter ännu Paneas, efter Pan.
Han var en gud som tagit mänsklig form i folklig mytologi.
I en annan nisch fanns en staty av kejsaren.
Därför kallades platsen Caesarea Filippi.
Områdets guvernör hette Filippus. Caesarea stod för Cesar, kejsaren.
Han var en man som människor ansåg vara en gud.
Och en dag förde Jesus sina lärjungar dit -
där det fanns statyer av en gud som uppträdde i mänsklig skepnad -
och en man som ansågs vara en gud.
Och Han frågade: "Vem är jag?"
Men först frågade Han: "Vem säger människor att jag är?"
"Du måste vara en reinkarnation. Du är så storartad.
Ändå är du ännu så ung.
Du måste vara en reinkarnation av en stor man. Kanske en av profeterna."
Jesus sade: "Men nu frågar jag er, -
vem tror ni att jag är?"
Och Petrus sade: "Jag vet!
Du är inte född här. Du kom någon annanstans ifrån.
Du är den levande Gudens son."
Och så fort han hade sagt det, -
sade Jesus: "Nu kan jag gå till min död."
I 2,5 år hade Han väntat att en enda person skulle gissa vem Han var.
Och när de väl visste vem Han var -
kunde Han göra vad Han kommit för att göra. Att dö.
Och från den stunden var Han på väg till Jerusalem.
Han sade: "Nu kan jag bli korsfäst."
Och Petrus sade: "Kommer inte på fråga!"
Och Petrus tvistade med Honom.
Jesus måste säga till en av sina bästa vänner:"Gå bort från mig, Satan!"
"Du talar inte som Gud nu, du talar som Satan talar."
Petrus var den första man som insåg sanningen.
Hur många av er vet vem som var den första kvinna -
som erkände samma sak?
Du vet bara för att jag har berättat det för dig!
Vet någon annan?
- Ursäkta? - Den samariska kvinnan vid brunnen?
Vem sade Marta?
Har du också hört på mig tidigare?
Några sidor längre fram ser ni att Marta -
som var så upptagen i köket -
var den första som sade: "Du är den levande Gudens Son."
Nu hade Jesus vad Han behövde, en man och en kvinna -
som insåg vem Han var och som skulle berätta det för andra.
Så Han kunde dö för oss.
Och mycket snart efteråt var det just det Han gjorde.
Han var mycket öm då han ledde lärjungarna till denna insikt.
De visste inte då var Han var född.
De trodde det var Nasaret, men det var Betlehem.
De visste inte då hur Han hade fötts.
För Maria hade gömt allt detta i sitt hjärta.
Hon berättade ingenting.
De visste ingenting om Hans pojkår.
I detta skede.
Och vad vi vet visste de heller inget om Hans dop.
Men vid alla dessa tre tillfällen -
spelade Hans himmelske Far en stor roll.
Ordet Far börjar nu användas allmänt.
Om det var något som Jesus gjorde -
så var det att lära oss att kalla Gud för Far.
Ingen jude skulle någonsin göra så.
Det skulle vara förmätet att kalla Gud för sin pappa.
Ordet Han gav oss var nämligen "abba".
Det är det första ord en bebis i ett judiskt hem lär sig -
då han ser det där stora monstret som lutar sig över barnsängen.
Och han säger: "Abba".
Den stolta pappan säger "Han kände igen mig! Han kallade mig pappa!"
Jesu böneliv var så intimt att de bad Honom -
att lära dem be som Han gjorde.
Han sade: "När ni ber, säg 'abba'."
Kom som ett litet barn till Gud.
Jag ska inte säga mer om det, då blir det en helt annan predikan.
Men då vi ser tillbaka på Jesu liv -
var Hans himmelske Far med hela vägen.
Jag säger Hans himmelske Far, för Han hade ingen jordisk far.
Först senare kom berättelserna om Hans födelse i dagen.
Matteus och Lukas tog reda på dem.
Och de visar att ända från början av Hans jordiska liv -
hade Han en jordisk mor och en himmelsk Far.
Och ända från Hans avlelse -
betydde Hans himmelske Far allting för Honom.
Han var där vid befruktningen, vid födelsen och i Hans barndom.
Det är en berättelse jag älskar, den enda glimt vi har -
av hela Hans liv tills dess Han var trettio är gammal.
Hans föräldrar tog Honom till templet i Jerusalem för Hans bar mitsva.
Då blir en judisk pojke en judisk man.
Han tar ansvar för att själv följa lagen.
Fram till bar mitsvan är det föräldrarna som har ansvaret för det.
Då de lämnade Jerusalem... På den tiden gick man till fots -
25 kilometer i taget.
Barnen promenerade med sina mödrar på vägen dit.
På tillbakavägen gick de med sina fäder, för de var nu män.
Kvinnorna gav sig alltid iväg först.
De reste tältet och kokade kvällsmaten.
Det var så det kunde vara, jag sade nästan som det borde vara.
Männen kom ifatt dem och åt sin kvällsmat.
De gick 25 kilometer bort från Jerusalem -
efter att ha fört Jesus dit.
Och de märkte inte att inte Jesus var med dem. Varför inte?
För Maria tänkte att Han går tillsammans med männen.
Han är en man nu.
Och Josef tänkte: "Han är inte min pojke, så Han hålls med Maria."
Ni kan förstå hur de båda vandrade 25 kilometer -
och sedan upptäckte att Jesus inte var med dem.
Ni kan resten av berättelsen. De återvände till Jerusalem, -
letade överallt utom på det rätta stället, -
och beslöt till sist att kolla i templet.
Och där satt Han och talade med prästerna.
Och Maria sade en intressant sak.
"Jesus, var har du varit?
Din far och jag har letat överallt efter dig."
Det betyder att hon aldrig hade berättat för Jesus -
vem Hans far var.
Hon hade hållit det hemligt i sitt hjärta.
Otroligt.
Men det betyder att då Han var 12 eller 13 år gammal -
visste Han vem Hans Fader var.
Han sade: "Men visst vet ni ju att när -
en pojke haft sin bar mitsva börjar han jobba med sin far i familjefirman.
Där borde ni först ha letat efter mig.
Insåg ni inte att jag nu gått med i min Faders företag?"
Det är ju helt vettigt, eller hur? När man ser sanningen i det.
Men lärjungarna kände ju inte till de pojkåren.
Se på Hans dop.
Fadern deltog i det dopet.
En röst från himlen sade: "Han är min älskade Son.
I honom har jag min glädje."
Och folk sade att det åskade.
När Gud talar högt låter det som ett åskväder.
Och om öronen inte är rätt stämda kanske man inte hör själva orden.
Men några gjorde det, och det är vad de hörde Fadern säga.
Det här pågår genom hela Hans tjänst.
Han sade sig göra under genom Guds Ande.
Han talade om Fadern, men Han sade aldrig "vår Fader".
Han sade att vi skulle säga så, men Han kunde inte säga så själv.
Han sade: "Min Far, och er Far."
Han gjorde en tydlig skillnad.
Han hävdade sig vara Guds Son med stort S.
Det var det de så småningom insåg.
Han var Sonen med stort S. Och då finns det ingen annan.
Då Han sade: "Jag är Vägen, -
Sanningen och Livet" så menade Han att det inte fanns någon annan väg, -
annan sanning eller något annat liv. "Jag är det."
Allt detta syns tydligt i de synoptiska evangelierna.
Han dömdes till döden för hädelse.
Romarna kunde inte korsfästa någon utan en anklagelse enligt sin lag.
Hädelse fanns inte i deras lag.
Så när de förde Jesus till Pilatus -
måste de ändra anklagelsen till landsförräderi.
I den judiska domstolen sade Han sig vara Guds Son, det räckte.
Hädelse.
Men inför den romerska domstolen sade de: "Han är judarnas Kung."
Landsförräderi.
Jesus dömdes alltså till döden för hädelse -
men romarna anklagade Honom för landsförräderi.
Och Han avrättades.
På korset var Han för allra första gången avskild från sin Far.
Därför ropade Han: "Elohi! Elohi! Lema sabaktani?
Min Gud, min Gud, varför har du övergett mig?"
Det är ett rop från någon som aldrig varit skild från sin Fader.
Vi måste komma in i Jesus hjärta.
Så det är hur lärjungarna insåg -
Han var Guds Son, men vänta...
Det bevis de verkligen behövde lät ännu vänta på sig.
De hade bekänt det nu, de hade sagt det.
Men något skulle hända som skulle befästa det i deras sinnen för evigt.
Han avrättades för hädelse och tre dagar senare gick Han ut ur graven.
Gud hade upphävt den mänskliga domstolens dom.
Uppståndelsen var Gud som sade: "Ni hade fel!
Han talade sanning, Han hädade inte då Han påstod sig vara min Son!
Det var sanning. Han var oskyldig.
Ni har fällt en felaktig dom."
Det är vad uppståndelsen sade till lärjungarna.
Och det var från det ögonblicket de var totalt övertygade om -
att Jesus var Guds Son med stort S.
I början av Romarbrevet skriver Paulus: [Han som] -
med kraft har bevisats vara Guds Son efter uppståndelsen från de döda."
Det var Gud som sade: "Det här är min dom."
Ännu har jag inget sagt om Johannesevangeliet.
Hela det evangeliet handlar om en sak: -
att Jesus var, är och alltid kommer att vara Guds Son med stort S.
Redan från början hade han ett nytt namn för Jesus -
för Jesus fick det namnet först när Han blev människa.
Men Han hade existerat länge före det, i evighet före det.
Så Johannes gav Honom namnet Logos.
Kommer ni ihåg filmstjärnan som sade: "Så du fick en ologi!"
Maureen Lipman hette hon.
Såg ni reklamen? Hon talar i telefonen: "Så du fick en ologi!"
Den andra personen hade tagit en examen i någon "ologi".
Det är samma ord.
Och det var en man från Efesus som hittade på det.
Logos. Det betyder anledningen.
En av de första vetenskapsmännen, Herakleitos, myntade ordet.
Han sade att Logos är anledningen till att allting beter som det gör.
Alla studier av universum är ologier.
Zoologin studerar varför djur beter sig som de gör.
Meteorologi studerar varför vädret fungerar som det gör.
Psykologin studerar det mänskliga sinnets beteende.
Sociologin studerar varför samhället fungerar som det gör.
Varje ologi är anledningen till att något händer.
Det var säkert Gud som inspirerade Johannes i det fjärde evangeliet -
att kalla Jesus för Logos, anledningen till att allting existerar.
Han är anledningen.
Den allra första versen i Johannesevangeliet -
säger att Logos var hos Gud.
Ansikte mot ansikte med Gud. Och Logos var Gud.
Och Johannesevangeliet börjar och slutar med att Jesus kallas Gud.
Om ni läst min bok "Unlocking the Bible" (Bibeln öppnas, oöversatt) -
vet ni att det finns 3 stycken sjuor i Johannesevangeliet.
Sju under.
Sju påståenden.
Och sju vittnen.
Vi ska snabbt gå igenom dem.
Det finns sju mirakel i Johannesevangeliet.
Fem av dem finns inte i de synoptiska evangelierna.
De är alla häpnadsväckande och gudomliga mirakel -
och han kallar dem inte för under utan för tecken.
Alla under Han gjorde var tecken som visade på Gud.
Han förvandlade vatten till vin.
De synoptiska evangelierna noterade inte det.
Men Johannes gjorde det, eftersom det var ett tecken -
som visade på Skaparen.
Helandet av en man som varit blind i 40 år. En lång tid.
Och uppväckande av Lasarus efter fyra dagar -
då hans kropp var rutten och stinkande.
Han uppväckte Lasarus.
Det var ett Guds under, en gudomlig handling.
Där finns alltså 7 under, alla tecken som visar på Jesus som Gud.
Där finns sju vittnen som kallade Honom Gud.
Först Johannes själv i evangeliet: "Ordet var Gud."
Och till sist Tomas, den tvivlande lärjungen.
Han var den första som sade: "Min Herre och min Gud!"
Och han var en jude!
Men han sade det utan förlägenhet och utan svårighet.
Han bara spontant insåg Herrens gudomlighet.
De enda två mirakel som också finns i synoptikerna -
är att gå på vattnet och bespisa 5000 människor med några bröd och fiskar.
Alla så gudomliga under -
att de är tecken som pekar på den som gjorde dem.
Och så finns det sju Jesu ord, sju påståenden.
De inleddes alla med Jahve.
Det ordet betyder alltså "Jag är den Jag Är".
"Jag är den store Jag Är."
Och till och med på grekiska är det: "Jag, Jag Är."
Ego eimi.
"Eimi" betyder "jag är" men "ego" betyder "jag".
Så en korrekt översättning av dessa sju påstående är "Jag, Jag Är."
De börjar med brödet som kommit ner från himlen.
Och fortsätter med många andra saker. Sju saker påstår Jesus.
Den Gode Herden. Dörren. Vägen, Sanningen och Livet.
Alltså, sju under, sju vittnen -
och sju yrkanden på att vara "Jag Är".
Johannesevangeliet gör det helt tydligt.
Och i slutet av sitt evangelium säger Johannes -
att om allting som Jesus sade och gjorde -
skrevs ner skulle jorden inte rymma alla de böckerna.
Men dessa har skrivits ner för att ni ska fortsätta att tro -
att Jesus är Guds Son.
Därför skrev han evangeliet.
Han hade stått Jesus närmare än någon annan hade.
Och han hade varit längre tillsammans med Jesus -
för alla de andra 12 apostlarna hade dödats.
Han var den enda som dog av ålderdom.
Det var han som tog hand om Maria, Jesu moder.
Jesus visste att alla de andra skulle dödas -
så Han överlämnade sin mor i Johannes vård.
Den älskade lärjungen som alltid satt bredvid Jesus vid måltiderna.
Så han visste säkert hurdan människa Jesus var.
Jag berättar detta, för med bara evangelierna hade man problem.
Man hade mött två personer som kallades Gud.
Som judar visste de om Gud i himlen -
som fört dem ut ur Egypten. De kände den Guden.
Men nu fick de ett problem.
Jesus är också Gud.
Men ändå upplevde de hela tiden att Han var likadan -
till sin natur och sina attityder och på alla andra sätt.
Han sade t.o.m: "Den som har sett mig har sett Fadern."
De antog att det var sant.
De visste att de kunde veta hurdan Gud var genom att se på Jesus.
Om det vore slutet på historien skulle vi inte vara "trinitarier" -
vi skulle vara "binitarier".
Vi skulle tro på en Gud som är två i en.
Men det är inte slutet på historien.
De skulle få möta en tredje person som var Gud.
Och som var samma Gud som de andra två.
Exakt densamma.
Låt oss alltså gå vidare till någonting annat.
Den Helige Ande.
Ni kommer ihåg att jag berättade att i Gamla Testamentet -
kunde de inte besluta om Guds Ande var ett ting eller en person.
Och samma oklarhet fortsätter in i Nya Testamentet -
för i NT jämförs Anden med vatten och vind.
De hade alltså en vattenallegori för Honom -
och en luftallegori för Honom.
Vatten och vind. Och de är saker.
Men Johannesevangeliet går djupare än så!
I Johannes 14-16, den sista kvällen innan Han dog -
berättade Jesus för dem om den Helige Ande -
och kallade Honom Han, inte Den.
Han sade att Anden kommer att vara en annan Hjälpare åt dem.
Grekerna har två ord för "en annan". Det ena betyder "en annan lik" -
och det andra betyder "en annan olik".
Här används ordet "en annan lik".
"En annan Hjälpare, precis lik mig.
Det som jag har varit för er kommer Han att vara för er.
Han kan inte ens komma och vara med er innan jag har gått bort."
Allt detta pekar på den Helige Andes personlighet.
Han kommer att vara precis som Jesus för lärjungarna.
En annan person, precis som Han.
Och det är återigen från Johannes som vi får budskapet -
om den Helige Andes personlighet.
De har alltså nu mött tre personer -
som de alla har kallat Gud -
och som alla är en verklig person i deras ögon -
men ändå är det samma Gud.
Exakt densamma.
Vem man än talar med är det som att tala med samma person.
De har precis samma attityd till en -
precis samma omsorg om en.
Här har vi judar som har mött tre personer -
som de vet att alla är gudomliga och personliga.
Ändå är de fortfarande judar som tror på en Gud.
Där har ni det.
Vi har inte ens snuddat vid resten av Nya Testamentet ännu.
Ändå har vi redan funnit en fast grund -
för att tro på en tre-i-en Gud.
Och det är ju det som treenigheten är.
Jag måste skynda mig vidare.
Vi kommer nu till apostlarna och epistlarna.
Resten av Nya Testamentet.
För det första är de alla alldeles tydliga med att Gud är en.
De till och med citerar 5 Mos 6:4.
Fem av dem gör det.
Nya Testamentet säger alltså att Gud är en.
Men de bekräftar också att Jesus var gudomlig.
Och de tillskriver Honom de tre uppgifter som endast Gud har.
Skapelse, frälsning och dom.
Det är tre saker som endast Gud gör.
Men epistlarna tillskriver Jesus alla dessa tre roller.
Det är inte ett sammanträffande.
Dessutom tar de alla GT:s föreställningar om Gud Fadern -
och tillämpar dem på Gud Sonen.
Gud Fadern var den förste och den siste, begynnelsen och änden.
Det är Jesus också.
Det finns åtminstone 10 kännetecken på Gud Fadern i GT -
som apostlarna tillämpar på Jesus i NT.
Han är nu världens ljus.
Vi fortsätter.
I epistlarna erkänner de alla den Helige Andes personlighet.
Det leder till ett problem.
De börjar tala om tre.
Jag ska läsa två avsnitt för er för att belysa det.
Det första är från Efesierbrevet kapitel fyra.
Lyssna noga på detta.
"Gör allt ni kan för att bevara Andens enhet genom fridens band: -
en kropp och en Ande, -
liksom ni kallades till ett hopp vid er kallelse, -
en Herre, en tro, ett dop, -
en Gud som är allas Far, han som är över alla, genom alla och i alla."
Lägg märke till trefaldigheten: en Ande, en Kristus, en Gud.
Det har nästan blivit naturligt för dem att tänka på de tre i en.
Jag ska bara läsa ett avsnitt till.
1 Korintierbrevet 12.
Där talar Paulus om Andens gåvor.
Lyssna nu noga.
"Det finns olika nådegåvor, -
men Anden är densamme.
Det finns olika tjänster, men Herren är densamme.
Det finns olika kraftgärningar, men Gud är densamme, -
han som verkar allt i alla."
Lade ni märke till det? Samme Herre, samme Ande, samme Gud.
Man kunde fortsätta så här, och jag kan inte motstå -
att läsa den sista versen från 2 Korintierbrevet.
"Vår Herre Jesu Kristi nåd, -
Guds kärlek och den helige Andes gemenskap vare med er alla."
Detta är genomgående för alla breven.
De placerar Fader, Son och Ande tillsammans som likvärdiga -
och gör ingen skillnad mellan dem.
Och de använder denna trefaldiga formulering för att välsigna folk.
Mer än så, det finns belägg för att de tillbad Fader, Son och Helig Ande.
Detta förutom välsignelsen jag läste upp för er.
Det jag försökt göra i detta avsnitt är att ge er en känsla för hur -
treenigheten föddes ur lärjungarnas erfarenhet.
Därför tänkte de automatiskt på Gud som tre personer.
De använde ännu inte ordet "treenighet".
I nästa föredrag ska jag tala om hur det ordet uppstod.
Men de tänkte redan på en triad.
Eller en trilling, eller flera andra ord som man kan använda.
Men de tänkte i trefald.
Och det är lärans kärna.
Man har just signalerat till mig att min tid har tagit slut.
Så låt oss gå på kaffe eller te -
och låt oss komma tillbaka så fort som möjligt för nästa del av föredraget.
Översättning: Himlen TV7