KOLMAINSUSE MÕISTMINE 1. Osa
Kolmainsuse teooria
on tänapäeval suurema rünnaku all kui kunagi varem.
Toon teile kaks näidet.
Islam vastandab kolmainsuse teooriat
ja süüdistab kristlasi kolme jumala kummardamises.
See, et nad arvavad, et on Isa, Poeg ja Neitsi Maarja,
on lausa naiivne viga.
Aga nad kritiseerivad kristlasi, kes väidetavalt usuvad kolme jumalat.
Teine rühm, kes ka Jeesuse nimel tegutsevad,
on vägagi vastu kolmainsusele.
Nendeks on Jehoova tunnistajad.
Oma üldise reeglistiku põhjal
süüdistavad nad meid üldse ketserluses,
kuna me usume püha kolmainsust.
Võiksin jätkata seda nimistut.
Ka feminism ründab meid kolmainsuse õpetuse pärast.
Mu raamaturiiulil on raamat nimega "Võitlus kolmainsuse eest".
See on ühe minu lemmikautori Donald G. Bloesch'i raamat.
Minu hämmastuseks
räägib kogu see raamat feminismist ja feministlikust teoloogiast
ning kolmainsuse jäänustest peale kõiki nende teooriaid.
Seega, kolmainsuse õpetus on igast suunast rünnaku all.
Probleem on selles,
et Kirik pole positsioonil, kust seda saaks kaitsta.
Olen kohanud paljusid pastoreid ja teisi vaimulikke,
kellele lihtsalt ei meeldi pühapäeviti kolmainsusest jutlustada.
Kolmainsuse pühapäev
on järgmisel pühapäeval peale nelipüha.
Nii loodan teha teid tugevamaks,
et suudaksite rohkem kolmainsust kaitsta
peale kahte selle-teemalist kokkusaamist.
Sest ainuke tõeline kaitse selle rünnaku vastu on see,
et kristlastel on selge arusaam sellest, mida nad usuvad
ja oskavad sellest rääkida
ning kaitsta usku, mis neile on antud.
Piibel muide õhutab meid seda tegema.
Täna loodan teha järgmist.
Esimeses osas tahan rääkida Piiblist
ja sellest, kuidas see õpetus tuli Piiblist
sellisena nagu see meil on.
Teises osas aga,
mis koormab aju natuke rohkem,
tahan rääkida kiriku varasematest sajanditest
ja kuidas kõik arenes.
Paljud kriitikud on innukad rõhutama,
et sõna "kolmainsus" ei ole Piiblis.
Nad väidavad, et kolmainsuse õpetus leiutati alles pärast Jeesust.
Nad arvavad, et umbes 4. sajandil.
Seepärast tahangi alustada Piibliga
ja näidata teile, kuidas Piibel
muudab selle probleemi üpriski teravaks.
Nimetan seda algselt probleemiks, aga loodan, et päeva lõpuks
rõõmustate kolmainsuses ja tänate Jumalat selle eest.
See pole häbiväärne asi, mida kaitsta.
Nagu Alice Imedemaal,
uskudes kuute võimatut asja juba enne hommikusööki.
Kolmainsus pole antud meile selleks, et selle üle vaielda.
Alustame Vanast Testamendist, mis moodustab 3/4 tervest Piiblist
ja koosneb juutide pühakirjadest.
Üks asi, mille me juutidele võlgneme,
on uskuda ühte Jumalat.
Mõistke, et enamus rahvustel oli tol ajal mitu jumalat.
Seda kutsutakse polüteismiks.
"Polü" tähendab mitut ja "teism" mitme jumala teenimist.
Sellesse maailma, kus kõik uskusid mitut jumalat,
tulid juudid, kes uskusid vaid ühte.
Peale Aabrahami aega uskusid kõik vaid ühte Jumalat.
Nad uskusid, et nad teavad ka Ta nime.
Heebrea keeles on Jumala nimi "J-H-V-H".
Aga "J" hääldatakse nagu Y ja "V" hääldatakse nagu W.
Neist neljast tähest moodustasid britid nime Jehoova.
Seda kasutatakse siiani mõnes kristlikus hümnis.
Aga nii palju, kui me teame, on see heebreakeelne sõna "Jahve".
See tuleneb kasutades tähti "J" ja "V".
Olen tungivalt proovinud saada juuti mulle ütlema,
kuidas seda sõna öelda.
Aga juudid ei kasuta seda sõna.
Nad kardavad nii väga võtta Jumala nime asjata suhu.
Küsisin ühelt juudilt: "Kuidas hääldada seda Jumala nime?"
Sain vastuseks: "J... Ei, mina seda ei ütle!"
"J"-ist kaugemale nad ei jõua.
Nii oleme me monoteismi saanud tänu juutidele.
Usutunnistusele on nad kõige lähemale jõudnud
5. Moosese 6. peatükiga, kus on öeldud:
"Kuule, Iisrael!
Jehoova, meie Jumal Jehoova, on ainus!"
See on juudi usu südamik.
See salm on eeldavasti kõige olulisem ja enim kasutatud nende seas.
Tahan öelda selle salmi kohta midagi, enne, kui me edasi liigume.
Esiteks, siin ei ole kasutatud nime Issand.
Alati, kui näete Vanas Testamendis nime Issand suure tähega,
siis teadke, et see on Jumala nimi, mida juudid ei julge välja öelda.
Jahve.
Nii et tegelikult kõlab see nii:
"Kuule, Iisrael! Jahve, meie Jumal Jahve, on ainus!"
Teiseks räägin sõnast "ainus".
See on oluline,
sest heebrea keeles on kaks sõna, mis tähendavad ainsust.
Üks ainsus tähendab ainsuslikku ehk üht ainsat asja või isikut.
Aga teine heebrea sõna ainsuse kohta - "echad",
tähendab mitut,
aga mitut ühes harmoonias või ühes meeles.
Selles salmis kasutatud ainsus tähendab mitut ühes meeles.
See ei tähenda, et juudid usuvad ühte ainsat Jumalat,
vaid nad usuvad harmoonilist Jumalat.
See on väga oluline!
Sõna "ainsus" on kasutatud ka 1. Moosese raamatus
abielupaari kohta,
kus kahest saab üks liha.
Nad on endiselt kaks inimest,
aga nende lihast on saanud üks, harmoonias.
Nad pole enam kaks eraldi isikut, vaid üks.
Neist said Pawsonid või midagi sellist.
Nad on üks paar.
Nii tuleb 5. Moosese 6. peatükki lugeda väga hoolikalt.
Kui ütled, et usud ühte Jumalat,
siis ütled ka seda, et sa usud ainsat Jumalat.
Üks ja ainus.
Selle on välja toonud ka prohvet Jesaja.
Eriti oma viimastes peatükkides,
kus Jumal ütleb korduvalt: "Ei ole ühtki Jumalat peale minu."
Ta on ainus ja üks Jumal.
Teistes maades oli palju jumalaid,
aga juutidel oli üks ja ainus.
Aga läbi terve Vana Testamendi on vihjeid Jumala mitmusest,
mis on vastandlik ainsuslikkusele.
Vanas Testamendis on ainult vihjed,
mida osad juudid pole märganud
ja millest teised juudid on hämmingus.
Millised siis on need vihjed mitmuse kohta?
Üks on see, kus Jumal räägib endast ja nimetab ennast "meie".
Ta ütleb seda juba 1. Moosese raamatu esimesel lehel.
Jumal ütles: "Tehkem inimesed oma näo järele, meie sarnaseks".
Kellega Ta seal räägib?
Mõned juudid arvavad, et ilmselt rääkis Ta inglitega,
aga me pole loodud inglite näo järgi!
Teised arvavad, et mitmus viitab Majesteedile.
Nõnda nagu kuninganna Elizabeth
ütleb endast rääkides "mina" asemel "meie".
Teate, miks ta nii teeb?
Sest ta räägib kõikide kuningate ja kuningannade nimel,
kes on varem olnud.
"Meie", sest ta esindab tervet liini kuninglikke inimesi
ja mitte vaid ühte isikut.
"Meie" ehk kuninglikud liinid, mis esindavad monarhiat.
Aga see ei käi Jumala kohta.
Jumal ei ütle seda majesteetlikkuse pärast.
Ta teeb seda selle pärast, et Teda on rohkem kui üks.
Mitte ainult 1. Moosese raamatu alguses,
vaid ka 1. Moosese 11. peatükis,
kus Ta räägib Paabeli tornist, öeldes:
"Mingem nüüd alla ja segagem..."
See kõlab ka Jesaja kutsumisel Jesaja 6:8, kus Ta ütleb:
"Keda ma läkitan? Kes meilt läheks?"
See on üks Vana Testamendi vihjetest,
et nad uskusid ühte Jumalat.
Vaid väike vihje, et Jumalat võib olla rohkem kui üks.
Juudid on murdnud selle üle jätkuvalt pead.
Järgmiseks tahan mainida,
et sõna "Jumal" on tõlgitud heebrea sõnast "Elohim".
Huvitav on, et see sõna on mitmuses.
"El" viitab ühele Jumalale.
"Eloha" viitab kahele.
Aga "Elohim" viitab kolmele.
Sõna "Elohim" kasutatakse Jumala kohta
terves Vanas Testamendis.
Kolm.
Tean, et paljud inimesed ei oska heebrea keelt ja ei tea seda.
Aga need, kes oskavad, on seda märganud
ja selle üle pead murdnud.
See on seal olemas!
Aga selles on veider õigekeel.
1. Moosese raamatu kõige esimene salm on selline:
"Alguses lõi Jumal (Elohim)
taeva ja maa."
Elohim. Kolm.
Seal on õigekeelne viga -
kolmekordne nimisõna ja ainsuse verb.
Sest sõna "lõi" on seal ainsuses.
Ja nii on kirjas läbi terve Vana Testamendi -
mitmuse sõna Jumala jaoks
ja ainsuses tegusõnad seal kõrval.
Vaadates kristlikust vaatenurgast tundub see igati loogiline,
kuigi juutide jaoks mitte.
See on grammatiline viga
kasutatada mitmuse nimisõna koos ainsuse tegusõnaga.
Nii on Vanas Testamendis mitmeid selliseid keerulisi kohti,
mis vihjavad kolmainsusele nagu meie seda tunneme.
Üks silmapaistvaim on salm, kus on öeldud:
"Ja Jehoova (Jahve) ilmutas ennast temale (Aabrahamile)...
kolm meest seisis ta ees!" (1. Moosese 18:1)
Olete seda tähele pannud?
Jumal ilmutas end Aabrahamile kolme mehena.
See meenutab mulle üht mu erakordset juhtumit,
kus Premiere Radio kutsus mind osalema ühes eksperimendis.
Eksperimendiks oli panna 2 inimest koos stuudiosse,
kes pole kunagi kohtunud ja on väga erinevad üksteisest
ja lasta neil üksteist tundma õppida.
Nad palusid mul sellest osa võtta ja ma olin nõus.
Mind tutvustati mehele, kellega pidin tuttavaks saama.
Ta nimi oli Chris Lambrianou.
Ta oli kreeklane,
kes oli Krayn'i vendade jõugu liige Ida-Londonis.
Enam erinevaid inimesi ei saakski vist leida.
Aga ta leidis Kristuse.
Meeldisime üksteisele juba paari minutiga.
Eriline juhtum!
Enam erinevad poleks saanudki üksteisest olla.
Ei rassi, hariduse ega millegi poolest.
Ta oli 15 aastat vangis.
Enamuse sellest ajast üksikkongis.
Ta oli enesetapu kalduvustega.
Ta kongis oli rauast voodi,
mis oli tsemenditud põranda külge,
et ta ei saaks endale viga teha.
Ta oli täielikus meeleheites.
Keegi andis talle kastitäie raamatuid, kus oli ka Piibel.
Ta mõtles: "See on Piibel. Olen kuulnud, et see teeb head."
Nii otsustas ta selle peal magada.
Ja tal oli parim uni, mis tal aastate jooksul olnud on.
Ta mõtles: "See on hea raamat! Teeb nii palju head."
Ta pani selle põue ja jalutas sellega terve päev ringi.
See muutus asendamatuks ta jaoks, sest ta elu hakkas muutuma.
Lõpuks otsustas ta seda ka lugeda, lugedes sealt Jumala kohta.
Ükskord ta ärkas varajastel hommikutundidel
ja kolm habemeis meest seisid ta voodi ees.
Ta ütles neile: "Tean, kes te olete!
Sina oled Isa, Sina oled Poeg ja Sina Püha Vaim!"
Keskmine neist ütles: "Lihtsalt järgne mulle, Chris."
Sel päeval andis ta oma elu Jeesusele.
Ta teeb head tööd,
päästes noori mehi elust, millist ta kord ise elas.
Kohtunikud selles kohtus, kus ta oma tööd teeb,
ütlevad noormeestele, kes on sattunud pahandustesse:
"Kohus otsustab,
et pead elama 12 kuud koos Chris Lambrianoga."
Võite ise arvata, mis on tulemuseks peale 12 kuud.
Ta sai ilmutuse Jumalast,
teadmata mitte midagi Piiblist või kõigest sellega seonduvast.
Ta teadis, et nad on Isa, Poeg ja Püha Vaim.
Nii juhtus ka Aabrahamiga.
Jumal ilmutas end Aabrahamile ja ta nägi kolme meest.
Võiksime seda teemat muidugi jätkata,
aga Vana Testament jätab õhku kaks suurt küsimust
kahe isiku kohta.
Esiteks Messias, mis on kreeka keeles Kristus.
Nime Messias on kasutatud terves Vanas Testamendis.
Vanas Testamendis on temast palju vihjeid.
Arusaamatuks jääb aga küsimus,
kas oodatakse inimlikku või jumalikku Messiat?
Mõned kirjakohad vihjavad inimesele, teised jumalikkusele.
Vastuse leiab ainult Vanast Testamendist
ja selleks on mõlemad.
Aga juudid vaidlevad siiani, milline Messias tuleb.
Kas inimene nagu Taavet
või ebamaine ja jumalik.
Taanieli raamatu põhjal võiks arvata, et tuleb jumalik,
kuigi Teda kutsutakse inimese pojaks.
Teistes on ta kogu ilmamaa kuningas.
See on üks vastuseta küsimus Vanas Testamendis.
Teine lahendamata küsimus puudutab Püha Vaimu.
Vana Testamenti lugedes pole selge,
kas Püha Vaim on asi või isik?
"See" või "tema"?
Paljud kirjakohad viitavad Pühale Vaimule kui asjale.
Nagu Jumala poolt loodud jõud, mis tuleb inimeste sisse.
Teised kirjakohad räägivad aga Püha Vaimu kurvastamisest.
Asja pole võimalik kurvastada.
Vaid isikut saab kurvastada.
Nii on Vanas Testamendis ebaselgus, kas Püha Vaim on asi või isik?
"See" või "tema"?
Kõik, millest rääkinud olen, on Vanast Testamendist.
Aga näete, et need kõik näitavad Uue Testamendi poole?
Uues Testamendis saavad küsimused vastatud
ja lahtised otsad kokku sõlmitud.
See on Vana Testamendi ettevalmistus,
et uskuda kolmainsusesse.
See on seal silmadele, mis on avatud nägema.
Läheme Uue Testamendi juurde.
Uus Testament kinnitab sama tugevalt kui Vana Testament,
et Jumal on üks.
See ei muutu.
Tegelikult tsiteerivad vähemalt 5-6 Uue Testamendi autorit
5. Moosese 6:4.
"Kuule, Iisrael!
Jehoova, meie Jumal Jehoova, on ainus!"
Isegi Jeesus ise tsiteeris seda.
Nii pole küsimustki,
et Uue Testamendi Jumal on sama palju üks
kui Vana Testamendi Jumal.
Ei mingit muutust.
Ja kuigi enamus Uue Testamendi autoritest on juudid,
ei häbene nad öelda, et Teda on üks.
Kuigi, siit saab ka keerulisus alguse -
nad kohtusid Jeesusega.
Nad ei saanud alguses aru, kes Ta on?
Milline inimene Ta on?
Evangeelium kajastab nende hämmingut.
Ta vaigistas tormi
ja nad küsisid: "Mis mees see küll on,
et isegi tuuled ja meri kuulavad tema sõna?" (Mt. 8:27)
Muide, Ta ei öelnud tormile: "Palun rahune maha!"
See on kaasaegne ja viisakas versioon.
Tegelikult käskis Ta tormil vakka olla.
See on käsk, mille sa annad koerale, kes teeb pahandust:
"Maha!"
Nii Ta tormile ütleski nagu räägiks ulaka kutsikaga.
Ja jüngrid mõtlesid: ”Mis mees see küll on?"
Neil kulus selle välja selgitamiseks 2,5 aastat.
Vaatame nüüd esmalt nn sünoptilisi evangeeliumeid.
Sünoptiline tähendab asjade terviklikku, koos vaatamist.
"Sün"' on "koos" ja "optiline" on "vaade".
Kolme esimest evangeeliumit kutsutakse sünoptilisteks seetõttu,
sest need vaatlevad nii Jeesust, Tema tegusid kui sõnu
sama nurga alt.
Sünoptikud väidavad järjekindlalt,
et jüngrid ei suutnud 2,5 aastaga Jeesusest sotti saada.
Kõik Tema teod olid juutide jaoks hämmingu koht.
Jeesus aga muudkui tervendas inimesi,
äratas surnuid üles ja ajas deemoneid välja.
Deemonid teadsid vägagi hästi, kes Ta on.
On kirjutatud, et iga kord, kui Ta võitles deemoniga,
kes mõnda inimest vaevas,
ütles see deemon läbi inimese: "Ma tean, kes sa oled!"
"Sa oled püha...!" jne.
Ja neil kõigil oli õigus.
Kuid Jeesus käskis neil iga kord sellest vaikida.
Ta tahtis, et jüngrid veenduksid selles ise
ega usuks vaid selle pärast, et deemon seda ütles.
Deemonid on langenud inglid. See on kõik, mis nad on.
Aga nad ütlesid kõikide ees, kes Jeesus on.
Olete märganud seda?
Jeesus ei tahtnud, et deemonid seda jüngritele ütleks.
Või kellele iganes teiselegi.
Ta ootas, et keegi ütleks: "Ma tean, kes Sa oled!"
Ta viis oma jüngrid kohta, mis on mu lemmikkoht Iisraelis.
Meil on olnud seal imelisi kogemusi.
See on Hermoni mäe jalamil.
See on suur lumise tipuga mägi Põhja-Iisraelis.
Lumi sulab ja läheb läbi mäeprao mäe sisse
ja voolab suure jõena mäe alt välja.
See tuleb otsekui kaljuservast. Imeline koht!
Piiblis kutsutakse seda Filippuse Kaisareaks.
Võite vaid ette kujutada,
et seal oli palju ideid selle kohta, kes Jumal on.
Seal on tänaseni kivisse nikerdatud sälke,
kus sees on kujud.
Üks neist oli Kreeka jumal nimega Paan.
Seda kohta kutsutakse siiani Paani järgi Baniaseks.
Paan oli jumal,
kes tuntud muistendi järgi oli inimese moodi.
Teine kuju on Caesarist.
Temast tuleb ka nimi Kaisarea.
Filippus oli sealne kuberner ja Caesar oli keiser.
Caesar oli mees, keda inimesed pidasid jumalaks.
Jeesus viis ühel päeval oma jüngrid just sinna kohta,
kus oli kuju jumalast, kes oli inimese moodi
ja mees, keda kujutati jumala moodi.
Jeesus küsis: "Kes mina olen?"
Aga enne seda küsis ta veel:
"Keda ütlevad inimesed mind olevat?"
Nad vastasid: "Oled nii tore mees, et oled ilmselt kellegi taaskehastus.
Ja kuna sa oled alles nii noor,
pead olema mõne suurepärase inimese taaskehastus.
Ehk mõne prohveti?
Jeesus ütles: "Aga teie, keda teie ütlete mind olevat?"
Ja Peetrus ütles, et tema teab.
"Sa ei sündinud siin, vaid oled pärit kuskilt mujalt.
Sa oled elava Jumala Poeg!"
Niipea, kui Peetrus oli seda öelnud,
ütles Jeesus: "Nüüd ma võin minna ja surra."
Ta oli ootanud 2,5 aastat,
et kasvõi üks inimenegi teaks, kes Ta on.
Ja kohe, kui nad teadsid, kes Ta on, sai Ta teha seda, milleks Ta oli tulnud.
Ta tuli surema.
Sellest hetkest alates oli Ta valmis minema Jeruusalemma.
Ta ütles, et nüüd võib Teda risti lüüa ja Peetrus ütles, et seda küll ei juhtu.
Peetrus hakkas Temaga vaidlema
ja Jeesus pidi ütlema ühele oma parimaist sõpradest:
"Tagane minust, saatan!
Su jutt pole enam Jumalast, vaid saatanast."
Peetrus oli esimene mees, kes mõistis tõde.
Kui paljud teavad, kes oli esimene naine,
kes sama tõdemuseni jõudis?
Siin üks inimene teab, sest olen seda talle öelnud.
Keegi veel teab?
- See abielunaine kaevul? - Ei.
Teab keegi? - Marta!
Kes ütles Marta?
Sina oled ka mind kuulanud?
Keerake paar lehte edasi ja te näete,
et Marta, kes oli köögis nii hõivatud,
oli esimene naine, kes tunnistas, et Jeesus on elava Jumala Poeg.
Nüüd oli Jeesusel kõik, mis vaja - mees ja naine,
kes said aru, kes Ta on ja kuulutasid seda ka teistele.
Nüüd Ta sai surra me eest,
mis ka üsna peagi peale seda juhtus.
Ta juhtis oma jüngrid väga hellal moel selle arusaamise juurde.
Sel hetkel nad veel ei teadnud, kus Jeesus oli sündinud.
Nad arvasid, et Naatsaretis,
aga Jeesus sündis hoopis Petlemmas.
Nad ei teadnud ka, kuidas Ta oli sündinud,
sest Maarja hoidis seda kõike oma südames ega jaganud seda.
Nad ei teadnud ka midagi Ta lapsepõlvest.
Ja me ei tea, kas nad midagi Ta ristimisestki teadsid.
Aga kõigis nendes kolmes aspektis
mängis taevane Isa oma rolli.
Nii tuli ka sõna "Isa" üldisesse kasutusse.
Kui Jeesus meile üldse midagi õpetas,
siis seda, kuidas kutsuda Jumalat Isaks.
Ükski juut ei teinud seda kunagi.
Nende arust olnuks Jumala isaks kutsumine
jumalakartmatu.
Sest sõna, mille Jeesus andis, oli "Abba".
See on esimene sõna, mille juudi lapsed ära õpivad,
kui nad näevad üht suurt kogu kummardumas oma käru kohale.
Nad ütlevad: "Abba!"
Ja uhke isa ütleb: "Ta tunneb mind! Ta nimetas mind"
Jeesusel oli väga lähedane palvesuhe Jumalaga,
nii et nad palusid, et Ta õpetaks neid samamoodi palvetama.
Nii Ta siis õpetaski: "kui palvetate, öelge "Abba".
Tulge Jumala ette kui väike laps.
Ma ei jää selle teema juurde, sest muidu saab sellest uus jutlus.
Kuid vaadates tagasie Jeesuse elule,
siis Tema taevane Isa oli Temaga kogu elu ja lõpuni välja.
Ütlen taevane Isa, sest maist isa tal polnud.
Jutud tema sünnist tulid välja alles hiljem.
Matteus ja Luukas kaevasid need lood välja
ja näitasid, et juba oma maise elu alguses
oli Tal maine ema ja taevane isa.
Juba Tema loomishetkest peale
tähendas Ta taevane Isa Tema jaoks kõike.
Isa oli Temaga algusest peale.
Tema sünni juures ja lapsepõlveski.
Tema lapsepõlve lugu on ainus pilguheit tervele Ta elule,
kuni 30-aastaseni välja.
Ta vanemad viisid Ta Jeruusalemma templisse
Tema bar mitzvahle.
See on sündmus, kus juudi poisist saab juudi mees.
Ta hakkab ise vastutama Jumala käskude pidamise eest.
See on vanemate kohuseks kuni poja bar mitzvahni.
Kui nad lahkusid Jeruusalemmast...
Tol ajal käidi ainult jalgsi, umbes 24 km korraga.
See käis nii, et teel sihtkohta käisid lapsed koos emadega
ja tagasi kõndisid isadega, sest nüüd nad olid mehed.
Naised hakkasid alati varem minema,
lõid telgi püsti ja valmistasid õhtusöögi.
Nii see võis vast olla.
Mehed jõudsid hiljem, söömise ajaks.
Nad olid juba 25 km Jeruusalemmast väljas,
peale seda, kui olid seal Jeesusega ära käinud
ja nad ei märganud, et Jeesust polnud nendega.
Kuis siis nii?
Maarja arvas, et küllap Ta kõnnib meestega,
sest Ta oli ju nüüd mees.
Ja Joosep arvas, et kuna tegu pole tema pojaga,
siis ilmselt kõnnib Ta Maarjaga.
Nad mõlemad olid kõndinud maha 25 km,
enne, kui avastasid, et Jeesust pole.
Ülejäänud lugu te juba teate.
Nad läksid Jeruusalemma tagasi
ja otsisid kõikjalt, aga mitte õigest kohast.
Lõpuks otsustasid nad ka templisse vaadata.
Ja seal Ta oli, rääkides preestritega.
Maarja küsis midagi väga huvitavat:
"Jeesus, kus Sa küll olid?
Su isa ja mina otsisime Sind kõikjalt."
See tähendab, et ta polnud kunagi Jeesusele öelnud,
kes Ta isa on.
Maarja hoidis seda oma südames saladuses. Hämmastav!
Aga see tähendab, et 12- või 13-aastaselt
Jeesus teadis, kes Ta isa on.
Ta ütles: "Te pidanuks ju ometi teadma,
et kui poeg teeb bar mitzvah läbi,
saab ta pere ettevõtmistes oma isa kaastööliseks.
Sealt oleksitegi pidanud mind esmalt otsima.
Kas te siis ei teadnud, et ajan nüüd oma Isa asju?"
Kõik tundub loogiline, eks? Kui näha selles peituvat tõde.
Aga jüngrid ei teadnud Ta lapsepõlvest midagi.
Ja vaadake, kuidas Ta ristiti!
Isa oli ristimisel juures, sest taevast kostus hääl:
See on minu armas Poeg, kellest mul on hea meel!”
Ja inimesed ütlesid, et äikest lööb.
Kui Jumal räägib, siis see on kui äikesetorm.
Kui sa ei kuula, ei pruugi sa ka kuulda Jumala sõnu.
Kuid mõni inimene siiski kuulas
ja see on see, mida nad kuulsid Isa ütlevat.
See teema läbib kogu Jeesuse teenistust.
Ta ütles, et imed, mida Ta teeb, sünnivad läbi Jumala Vaimu.
Ta rääkis pidevalt oma Isast,
kuid ei öelnud kunagi: "Meie Isa."
Ta käskis küll meil nii öelda, kuid Ta ise ei öelnud seda kunagi.
Enda kontekstis ütles Ta alati: "Minu Isa" ja "Teie Isa".
Ta eristas neid hoolega.
Sest Ta väitis end olevat Jumala ainsa Pojana.
Nii nad jõudsidki arusaamisele, et Tema on Jumala Poeg.
Ja kui ütled "Jumala Poeg", siis ütled ka, et Tema ongi ainus.
Kui Ta ütles: "Mina olen tee ja tõde ja elu",
siis polegi teist teed, teist tõde ega teist elu.
"Mina (Jeesus) olen see ainus."
See kõik tuleb sünoptilises evangeeliumis
selgelt välja.
Jeesus mõisteti hukka ja löödi risti jumala teotuse eest.
Roomlased ei võinud kedagi risti lüüa
ilma, et ta oleks roomlaste seadusi rikkunud.
Kuid jumalateotust polnud nende seaduses kirjas.
Kui nad Jeesuse Pilaatuse juurde viisid,
pidid nad muutma süüdistuse riigireetmiseks.
Juutide kohtus piisas sellest, et Ta väitis end olevat Jumala Poeg.
Jumalateotus.
Aga roomlaste kohtus öeldi Ta kohta, et Ta on juutide kuningas.
Riigireetmine.
Jeesus löödi tegelikult risti jumalateotuse eest,
aga roomlased süüdistasid Teda riigireetmises
ja Ta saadeti surma.
Ristil olles
oli Ta esimest korda elus üldse eraldatud oma Isast.
Seepärast ta hüüdiski: Eloii, Eloii, lemaa sabahtani?”
Mu Jumal, mu Jumal, miks sa mu maha jätsid?”
See oli kellegi hüüd,
kes polnud iialgi varem olnud lahutatud oma Isast.
Meil on oluline mõista Jeesuse südant.
Nii saidki jüngrid aru, et Ta on Jumala Poeg.
Kuid üks tõestus sellest oli siiski veel tulemas.
Nad olid seda tunnistanud ja selle ka välja öelnud,
kuid miski oli siiski veel juhtumas,
mis kinnitas selle nende meeltesse igaveseks.
Ta hukati jumalateotuse eest,
aga kolm päeva hiljem oli Ta hauast lahkunud.
See tähendab, et Jumal oli võtnud tagasi inimeste kohtuotsuse.
Jeesuse surnuits ülestõusmine oli Jumala viis öelda: "Te eksisite!
Ta rääkis tõtt ega teotanud mind, kui väitis end mu Poeg olevat!
See oli tõde!
Ta oli süütu ja teie mõistsite ta vääriti hukka!"
See on see, mida tähendas Jeesuse surnuist ülestõus jüngritele.
Sellest hetkest alates olid nad surmkindlad,
et Jeesus oli Jumala ainusündinud Poeg.
Paulus ütleb roomlaste kirja alguses,
et Ta on surnuist ülestõusmise järel Jumala Poeg.
Jumal ütleb: "See on minu kohtuotsus".
Ma pole siiani veel käsitlenud Johannese evangeeliumit.
Kui seda loeme, siis märkame,
et terve see evangeelium räägib vaid ühest asjast.
Et Jeesus oli, on ja jääb alati olema Jumala ainusündinud Poeg.
Tal oli algusest peale Jeesusele uus nimi,
sest nime Jeesus sai Ta endale siis, kui Temast sai inimene.
Aga Ta oli juba kaua enne seda olemas olnud.
Ta oli igavesti olemas olnud.
Seega Johannes andis Talle nime "Logos".
Mäletate, kes oli see näitlejatar, kes ütles: "Te siis leidsite analoogi?"
Õigus, Maureen Lipman.
Nägite seda reklaami?
Ta rääkis telefoniga ja ütles: "Te siis leidsite analoogi?"
Tähendab, et keegi ta lähedane saavutas midagi.
Sama sõna.
Selle leiutas üks mees Efesosest.
Logos - see tähendab põhjust, miks.
Selle leiutas mees nimega Herakleitos,
kes oli kuulus teadlane.
Üks esimestest.
Ta ütles, et "logos" on põhjus, miks asjad on nii nagu nad on.
Iga ala, mida ülikoolis õpetatakse, on mingi "...loogia".
Zooloogia on teadus sellest,
miks loomad käituvad nii nagu käituvad.
Meteoroloogia uurib ilma ja selle olemust-muutlikkust.
Psühholoogia uurib inimese meelt ja selle käitumist.
Sotsioloogia uurib inimese käitumist ühiskonna mõjul.
Iga ".loogia" on põhjus, miks midagi juhtub.
Nii inspireeris Johannest kindlasti Jumala liikumisviis ja olemine,
et kutsuda Jeesust Logoseks - põhjuseks, miks kõik nii on.
Jeesus on põhjus, miks.
Johannese evangeeliumi esimene salm ütleb,
et Logos oli alguses Jumala juures -
silmast-silma Jumalaga
ja Logos oli Jumal.
Johannese evangeelium algab ja lõpeb sellega,
et inimesed kutsuvad Jeesust Jumalaks.
Kui olete lugenud mu raamatut "Piibli avamine",
siis te teate,
et Johannese evangeeliumis on 3 seitset.
Seal on seitse imet,
seitse väidet
ja seitse tunnistajat.
Vaatame need kiirelt üle.
Seal on seitse imet,
millest viite pole sünoptilises evangeeliumis.
Need on kõik väga jahmatavad imed
ja väga jumalikud imed.
Ta ei nimeta neid imedeks, vaid tunnustähtedeks.
Iga ime, mille Jeesus tegi, oli märk, mis viitas Jumala poole.
Vee veiniks muutmine.
Sünoptikud seda ei märganud.
Aga Johannes märkas,
sest see oli märk, mis viitas Looja poole.
Jeesu tervendas mehe, kes oli 40 aastat pime olnud.
See on pikk aeg.
Ja Laatsaruse üles äratamine, kui ta oli neli päeva surnud olnud
ja ta keha oli lagunemas ning haises.
Kuid Ta äratas Laatsaruse surnuist.
See oli Jumala ime.
Jumalik tegu.
Seal on seitse imet ehk tunnustähed,
mis kõik viitavad Jeesusele kui Jumalale.
Siis on seitse tunnistajat, kes kutsuvad Teda Jumalaks.
Alustades Johannesest endast, kes ütles: "Sõna oli Jumal".
Lõpetades Toomasega - kahtleva jüngriga,
kes oli üks esimesi ütlema: Minu Issand ja minu Jumal!”
Ja ta oli juut!
Ta ütles seda ilma häbi ja vaevata,
tunnustades spontaanselt Issanda jumalikkust.
Ainukesed kaks imet, mida sünoptikud tunnistavad,
on vee peal käimine
ja 5000 inimese toitmine paari kala ja leivaga.
Need kõik on nii jumalikud imed,
et need on tunnustähed, mis viitavad nende täidesaatjale.
Ja siis on veel seitse sõna Jeesuse kohta.
Seitse väidet.
Kõik need algasid Jahve'ga.
Me teame, et see tähendab: "Olen see, kes ma olen."
Ma olen see, kes ma olen!”
Ja isegi kreeka keeles on: "Mina, mina olen".
"Ego Eimi".
Eimi tähendab "mina olen" ja ego tähendab "mina".
Nii et tegelik tõlgendus neile 7-väitele oleks:
"Mina, mina olen."
Alustades taevase leivaga,
kuni läbi teiste paljude asjade, mis Jeesus väideti olevat.
Hea karjane, uks, tee ja tõde ja elu.
Seitse imet.
Seitse tunnistajat
ja seitse väidet: "Mina olen."
Johannese evangeelium teeb asja üsna kenasti selgeks.
Johannese evangeeliumi lõpus on öeldud,
et kui panna kirja absoluutselt kõik Jeesuse sõnad ja teod,
ei mahutaks kogu maailma raamatudki seda ära.
Aga need on üles kirjutatud, et te jätkaksite uskumist,
et Jeesus on Jumala ainusündinud Poeg.
Selleks ta kirjutaski selle evangeeliumi.
Johannes oli Jeesusega kõige lähedasem.
Ta oli ka Jeesusega kõige kauem, sest kõik teised apostlid olid tapetud.
Johannes suri ainsana vanadusse.
Tema oli ka see,
kes hoolitses Maarja - Jeesuse ema eest.
Jeesus teadis, et kõik teised tapetakse.
Seega usaldas Ta oma ema Johannese hoolde.
Johannes - armastatud jünger,
kes istus alati Jeesuse kõrval, kui nad istusid einestama.
Johannes teadis hästi, kes Jeesus on.
Räägin sellest kõigest seetõttu,
et neil oli juba ainuüksi evangeeliumitega probleeme.
Probleem oli selles,
et nad nimetasid kahte isikut Jumalaks.
Juudid tundsid Jumalat, kes elas taevas.
Jumalat, kes oli nad Egiptusest välja viinud.
Nad tundsid seda Jumalat.
Aga nüüd oli neil probleem.
Jeesus oli ka Jumal.
Nad olid alati tundnud,
et Jeesus on oma olemuselt, suhtumistelt ja igal muul moelgi sama.
Isegi nii palju, et kui Ta ütles:
"Kes on näinud mind, see on näinud Isa,"
siis juudid pidasid seda tõeks.
Nad nägid läbi Jeesuse, milline Jumal on.
Kui see oleks kogu loo lõpp, siis me poleks kolmainsuslased.
Oleksime bilateerlased -
need, kes usuvad kahte isikut ühes Jumalas.
Aga see polnud loo lõpp.
Nad pidid tutvuma ka Jumala kolmanda isikuga,
kes oli see sama Jumal nagu eelnevad kaks.
Täpselt see sama.
Kuid läheme nüüd edasi Püha Vaimu juurde.
Mäletate, ma ütlesin,
et nad ei suutnud Vanas Testamendis otsustada,
kas Jumala Vaim on isik või ese.
Samasugune ebaselgus valitseb ka Uues Testamendis.
Sest Uues Testamendis
on Püha Vaimu võrreldud tuule ja veega.
See tähendab, et neil oli Talle vesilik mõistukuju
ja õhulik mõistukuju.
Tuul ja vesi.
Ja need on nö asjad.
Johannese 14:16 viib aga asja veelgi kaugemale.
Viimasel õhtul, enne, kui Jeesus suri,
rääkis Ta jüngritele Pühast Vaimust,
kutsudes Teda "Tema", mitte "see".
Ta ütles: "Ma palun Isa ja Ta annab teile teise Lohutaja."
Kreeklastel on sõnale "teine" kaks sõna -
"teine samasugune"
ja "teine teistsugune".
Jeesus kasutas sõna "teise samasuguse".
"Teine lohutaja, täpselt nagu mina."
"Mida mina teile olen olnud, seda on ka Tema.
Ta ei saa aga tulla ja olla teiega enne, kui mina lähen."
Kõik see viitab millelegi,
mida me nimetame Püha Vaimu isiksuseks.
Jüngrite jaoks pidi Ta olema täpselt nagu Jeesus.
Teine isik, aga täpselt sama.
Me saame taas Johannese evangeeliumist sõnumi
Püha Vaimu isiksuse kohta.
Pannes selle kõik kokku,
siis jüngrid olid nüüd kohtunud kolme isikuga,
kellest igaüht kutsutakse Jumalaks,
igaüks on päris isik
ja samas on nad kõik üks ja sama Jumal.
Täpselt see sama.
Ükskõik, kellega kolmest sa ka räägid,
ikka jääb mulje, et räägid sama isikuga.
Nad suhtuvad sinusse ja hoolivad sinust täpselt ühtemoodi.
Siin on juudid, kes kohtasid kolme isikut,
keda nad teadsid olevat jumalikud ja personaalsed.
Aga nad on jätkuvalt juudid, kes usuvad ühte Jumalat.
Nii see ongi!
Me pole ülejäänud Uut Testamenti veel vaadanudki,
aga oleme juba leidnud kindlad alused,
et uskuda kolme isikut ühes Jumalas,
mida kolmainsus tähendabki.
Kuid nüüd pean edasi kiirustama.
Tuleme nüüd apostlite tegude ja kirjade juurde,
mis moodustavad ülejäänud Uue Testamendi.
Esiteks väljendavad need kõik väga selgelt, et Jumal on üks.
Nad isegi tsiteerivad taas 5. Moosese 6:5.
Viis neist teevad seda.
Uus Testament ütleb, et Jumal on üks.
Aga nad kinnitavad ka seda, et Jeesus on jumalik
ja nad omistavad Talle kolm omadust, mis on vaid Jumalal:
loomine, pääste ja kohtumõistmine.
Neid kolme asja teeb ainult Jumal.
Ometi peavad ka kirjad neid Jeesusele omaseks.
See pole kokkusattumus.
Lisaks võtavad nad ka Vana Testamendi käsitlusi Jumalast
ja omistavad need Pojale.
Isa oli esimene ja viimane, algus ja lõpp nagu ka Jeesus.
Vanas Testamendis on vähemalt 10 Jumala kui Isa omadust,
mida apostlid Uues Testamendis Jeesusele omistavad.
Jeesus on nüüd maailma valguseks.
Jätkame.
Kõik apostlid Uues Testamendis tunnustavad Püha Vaimu isiksust,
mis tõstatab aga probleemi.
Nad hakkavad rääkima kolmest.
Loen teile paar kirjakohta, et näiteid tuua.
Esimene on Efeslastele 4:3
Kuulake hoolega!
"Ning olles usinad rahusideme kaudu pidama Vaimu antud ühtsust.
Üks ihu ja üks vaim,
nagu te olete ka kutsutud üheks lootuseks
oma kutsumise poolest;
üks Issand, üks usk, üks ristimine,
üks Jumal ja kõikide Isa, kes on kõikide üle
ja kõikide läbi ja kõikide sees."
Märkasite kolmsust? Üks Vaim, üks Isa, üks Kristus.
See tuleb neile kui loomulikult juba -
neist kolmest eraldi mõtlemine.
Loeme ühe koha veel.
1. Korintlastele 12:4.
Paulus räägib seal Vaimu andidest. Kuulake hoolega!
"Armuandides on küll erinevusi, aga Vaim on seesama,
ja teenimisviisides on erinevusi, aga Issand on seesama,
ja väeavaldustes on erinevusi, aga Jumal on seesama,
kes teeb kõike kõikides."
Sama Issand, sama Vaim, sama Jumal.
Võiksimegi nii jätkata.
Loeme veel 2. Korintlastele 13.
"Issanda Jeesuse Kristuse arm, Jumala armastus
Püha Vaimu osadus olgu teie kõikidega!"
Nii teevad kõik kirjad -
nad panevad Isa, Poja ja Vaimu võrdsuslikult kokku.
Nad ei tee neil mingit vahet
ja kasutavad neid kolme inimeste õnnistamiseks.
Kuid veelgi enam -
on tõestust, et nad ülistasid Isa, Poega ja Püha Vaimu.
Nagu õnnistuspalve, mille lugesin Teile.
Olen püüdnud selles esimeses osas anda teile tunnetuse,
kuidas kolmainsus tekkis
jüngrite kogemuste põhjal.
Nad mõtlesid automaatselt Jumalast kui kolmest isikust.
Nad ei kasutanud veel mõistet "kolmainsus".
Sellest, kust see tuli, räägin teile järgmises osas.
Aga nad juba mõtlesid kolmsusest.
Nad kasutasid selleks palju erinevaid sõnu,
aga nad mõtlesid kolmest.
See ongi kogu õpetuse südamik.
Me aeg on tänaseks läbi.
Lõpetame ja võtame tassi kohvi või teed
ja naaseme peagi teise osa juurde.
Tõlge: Kairi Mänd