David Pawson: Bibellärare
IHOP, Kansas, USA DEN FRÄLSANDE NÅDEN
Denna veckas morgnar kommer jag diskutera grundläggande fakta -
om vår tro som alla kristna har gemensamt.
På kvällarna kommer jag att ta upp mer kontroversiella ämnen -
som de kristna är av olika åsikt om.
Vi kommer då att se på olika uppfattningar kristna har.
Det kanske förvånar er att ett av de mest omtvistade områdena inom -
kristet tänkande handlar om ordet "nåd".
Ett vackert ord, som på engelska kan ha minst 15 olika betydelser.
Vi ska se på den bibliska betydelsen.
På engelska kan det betyda "graciösa rörelser" som i balett.
Det kan betyda behagfull stil, elegans.
Det kan betyda charm.
Det kan betyda artighet eller hygglighet.
Att ha vett att be om ursäkt för någonting.
Det kan betyda att handla villigt. Att göra något godvilligt.
Eller att vägra göra något med illa dold ovilja.
Det kan betyda att få uppskov med en betalning.
Man får ett visst antal dagar anstånd, nådatid med betalningen.
På engelska är det ett ord med många olika betydelser.
Det betyder också att tacka Gud för maten, att be bordsbön.
I mitt land är det också en prästerlig titel för en biskop, Hans nåd, -
liksom för hertigar och hertiginnor.
Det är en aristokratisk titel.
En kyrkoherde som skulle få en biskop på besök sade åt sin lilla flicka: -
"Innan du säger något till biskopen då han är här på besök -
ska du säga: 'Ers nåd'" ("Your grace").
Hon tog det bokstavligen, så när biskopen dök upp sade hon -
"Gode Gud välsigna maten." ("Grace", bordsbönen).
Ingen av de betydelserna är den bibliska betydelsen.
Ikväll ska jag tala om "frälsta av nåd".
Vad betyder det egentligen?
Det är inte ett ord som förekommer väldigt ofta i Bibeln -
färre är 20 gånger i Nya Testamentet.
Det är alltså inte så framträdande.
Men det är mycket framträdande i kristet tänkande -
baserat på Nya Testamentet. Det är ett bibliskt uttryck.
Det är ett gudomligt ord, det beskriver Gud.
I Nya Testamentet är Fadern en nådefull Far.
Den Helige Ande kallas nådens Ande.
Men den som i treenigheten oftast associeras med ordet -
är vår Herre Jesus Kristus, den andra personen i treenigheten.
"Herren Jesu Kristi nåd". Det är en välsignelse -
som uttalas i slutet på en kristen gudstjänst.
Jag måste börja med att säga att det inte finns någonting sådant som nåd.
Den existerar inte.
Den existerar endast i människor, i individer.
Den existerar inte i sig själv. Den är ingen sak.
Då vi sjunger om nåd i den kända sången "Förunderlig nåd" -
sjunger vi inte om ett föremål, den existerar inte utanför individer.
Ondska existerar inte heller utanför personer.
Det finns ingenting sådant som ondska, det finns onda personer.
Med början från djävulen.
Men ondska existerar inte som en sak.
Inte ens godhet existerar. Det finns goda personer -
som har godhet i sig. Men godhet är inte ett föremål -
som man kan paketera eller plocka upp som sådant.
Den existerar bara i individer.
Inte heller nåd är en sak eller en person.
Ordet används som ett kvinnonamn i mitt land.
En av de största hjältinnorna i Englands historia -
hette Grace Darling. (Nåd Älskling direkt översatt).
Hon kom från min del av världen, nordöstra England.
Vad Jeanne d'Arc var för fransmännen var Grace Darling för engelsmännen -
under den viktorianska tiden.
Drottning Viktoria var mycket förtjust i henne och hedrade henne.
Hon var dotter till en fyrvaktare, Mr Darling, -
som skötte en av de viktigaste fyrarna vid Storbritanniens kust.
Den låg på en grupp öar utanför nordöstra kusten, Farne Islands.
De var förrädiska. Det fanns en vit fyr på den inre gruppen av öar -
och en vit-röd fyr på den yttre gruppen av öar.
Reser ni till Northumberland måste ni ta en tur med en fiskebåt -
som med största sannolikhet har ett kristet namn.
Den kallas kanske "Glädjebudskap" eller "John Wesley" -
för alla fiskare i nordöstra delen av landet var tidigare kristna.
Därför heter deras båtar så.
En natt kom en ångbåt ned från Edinburgh mot London.
Den körde på grund på de farliga klipporna vid Farne Islands.
Grace såg det från fyren.
Fadern ville inte göra något, för det var en väldigt stormig natt.
Hon sade att de måste rädda dem.
Och de gav sig ut bland alla dessa klippor i en roddbåt.
De rodde båda två och räddade åtminstone en del av människorna.
Grace ligger begravd i Bamburgh vid kusten.
Om ni frågade någon i nordöstra England och frågade om de blivit -
frälsta av nåd (grace) skulle de tänka på Grace Darlings roddbåt i stormen.
Det är ett kvinnonamn, men det är en av Guds dyrbara egenskaper.
Nådens Fader, Son och Ande.
Vad betyder det?
Ordet används oftast om Jesus. En tredjedel av -
alla omnämnanden av nåd tillämpar det på vår Herre Jesu nåd.
Det är mest Paulus som använder ordet.
Paulus var mer medveten om Herrens nåd än någon annan apostel.
Möjligen beroende på hans bakgrund.
Han hade varit kyrkans fiende, en anti-kristen missionär.
Han reste till andra länder för att låta fängsla kristna.
Gud mötte honom och sade: "Jag vill att du tjänar mig."
Han hade nästan svårt att tro det om Gud.
Han hade varit Kristi kyrkas fiende -
skulle nu bli en av dess största missionärer.
Därför kunde Paulus inte sluta tala om nåden. Vad betyder det?
Han sade: "Genom Guds nåd är jag vad jag är." (1 Kor 15:10)
"Jag har arbetat mer än alla de andra apostlarna. Genom Guds nåd."
Låt oss se på själva ordet.
På grekiska är det "charis".
Det ordet har gett oss "karismatisk" och "karisma".
Och det engelska ordet för väl- görenhet och barmhärtighet "charity".
Det ger oss en liten smak av det.
Det första som ordet nåd innebär är generositet, givande.
Att ge och ta emot.
Det är ett mycket generöst ord, det betyder att göra någon en tjänst.
Att ge någon en oväntad gåva.
Hennes Majestät Drottningen i vårt land har flera hus -
som hon erbjuder hyresfritt till släktingar eller vänner.
De kallas "grace-and-favour houses" (nåd och gunst hus).
På grund av hennes generositet bor de gratis på en av hennes gårdar.
Det har smak av generositet.
Det ligger också nära betydelsen av orden "ge" och "gåva".
Andens gåvor kallas "charisma", karismatiska gåvor.
De är gåvor Gud ger människor -
för att Han är generös och älskar att ge.
Han är en Gud som ger generöst och som vi är kallade att efterlikna.
Gudfruktiga människor är alltid generösa människor.
De ger alltid av sig själva till andra, och det är som Gud.
Det används alltid för oförtjänta gåvor.
Gåvor man inte kan jobba för eller förtjäna.
Gåvor du inte är värd, som du inte jobbat ihop till.
I Bibeln står nåd ofta i motsats till gärningar.
Vi är frälsta av nåd, inte av gärningar.
Det är en mycket viktig motsättning.
Vi är frälsta genom vad Gud gör, inte genom vad vi gör.
Vi förtjänar inte frälsningen och vi är inte värda den.
Jag kommer nu till den andra fantastiska smaken i detta vackra ord.
Det är inte bara generositet, utan oförtjänt generositet.
Det går längre än så. Nåd är Guds generositet mot dem som inte bara -
inte jobbar för och förtjänar den, men även mot dem som gjort saker -
som diskvalificerar dem från att ta emot den. De har varit emot Gud.
Nåden har en smak av att vara till för Guds fiender.
Den är till för dem som gör uppror mot Gud.
Inte bara dem som inte förtjänar den, -
utan dem som förtjänar raka motsatsen.
Och Gud ger åt dem. Det är nåd.
Den går långt utöver att hjälpa människor i nöd -
till människor med helt motsatt inställning: -
dem som är otacksamma och helt enkelt inte värdiga.
Den har också en smak av begynnelse.
En smak av att göra någonting först, inte av att vänta -
utan av att ta initiativet.
Vi är frälsta av nåd för att Gud tog initiativet till att ge oss frälsning.
Han tog det första steget.
Han kallade på mig, innan jag kallade på Honom.
Han älskade innan vi älskade Honom. Han tog initiativet. Han var först.
Han skapade relationen från sin sida, innan vi gjorde det.
Allt det ligger i ordet nåd.
Jag har sagt tillräckligt om ordet i sig.
Jag ska gå vidare till själva uttrycket "frälst av nåd".
Det är mycket viktigt att vi förstår ordet "frälst" -
om vi ska förstå ordet "nåd" till fullo.
Vad betyder "frälst"?
Svaret ligger i vad vi är frälsta från.
Grace Darling frälste människor från att drunkna -
genom att ge sig iväg i den lilla båten tillsammans med sin far, fyrvaktaren.
Vad är vi frälsta, räddade från, av nåd?
Alldeles för många kristna tror -
att Jesus räddade oss från helvete, av nåd.
Det är ett missförstånd. Han kom inte för att rädda oss från helvetet.
Det är en extra bonus, men det var inte Hans främsta syfte.
Han kom för att frälsa oss från våra synder (flertal).
Alla, varenda en liten en av dem. Därför kom Han.
Därför kan jag inte säga att jag är frälst ännu.
Jag blir orolig då folk talar om "frälst" endast i förfluten tid.
De säger: "Jag blev frälst för 20 år sedan."
Menar du att det sedan dess inte finns några synder i ditt liv?
Menar du att du är perfekt?
Menar du att Han har frälst dig från alla dina synder?
Från alla dina syndfulla attityder, tankar, känslor och handlingar?
Att säga: "Jag är frälst", är att säga: "Jag är perfekt".
Jag är inte redo att göra så. Inte ännu.
Jag ser fram emot att en dag få säga: "Jag är frälst!"
Men den dagen är ännu inte inne för mig.
Jag föredrar de texter som säger: "Jag håller på att frälsas."
Jag är på frälsningens väg.
Min vän Jack Hayford kallar sin kyrka för "Kyrkan som är på väg".
Jag tycker det är ett fint namn. Inte "Kyrkan som nått målet".
Kyrkan som har allting, den perfekta kyrkan.
Om ni hittar en perfekt kyrka - bli inte medlemmar.
Ni förstör den!
Men att vara kyrkan på väg... Det var det första namn -
som vår religion fick i Nya Testamentet: Vägen.
Det antyder väg, en resa.
Ingenting som sker på ett ögonblick, men något som kan ta ett helt liv.
Frälsningens väg.
Jag säger alltså inte att jag är frälst, men att jag är på väg.
Jag håller på att frälsas.
En dag när den processen är färdig kommer jag att ropa, högt och tydligt: -
"Jag är frälst!"
Om jag fortsätter tro på min Herre Jesus, troget till slutet, blir jag det.
Märk att jag sade "om". Vi ska tala om det en annan gång.
Jag berättade tidigare att min fru har stor tro och tror på vad jag säger, -
men en sak jag predikar måste hon kämpa hårt för att kunna tro på.
Det är att en dag kommer hennes make att vara perfekt.
Då är hon mycket nära att tvivla, och hon svarar: -
"Om min tro vilade på erfarenhet skulle jag inte kunna tro det.
Men eftersom min tro vilar på Guds Ord kan jag tro det."
Det samma gäller henne: en dag kommer jag att ha en perfekt fru.
Om hon fortsätter att förtrösta på och lyda sin Frälsare.
Men det är lättare för mig att tro att jag får en perfekt fru än tvärtom.
Men det är det frälsningen innebär: att göra dig perfekt.
Nya Testamentet är mycket tydligt på den punkten, därför -
står ordet "frälsa" i tre olika tidsformer: dåtid, nutid och framtid.
Vi har blivit frälsta, håller på att frälsas, kommer att bli frälsta.
Det är en process, inte en enstaka handling.
Att vara frälst av nåd är inte något som sker på ett ögonblick.
Det är något som tar hela livet. Vi håller på att bli frälsta.
Av de tre tidsformerna av verbet i NT är den vanligaste den framtida.
Frälsningen som vi ser fram emot.
Ser du fram emot att bli frälst? Eller föll den tanken dig aldrig ens in?
När Paulus talar till de troende säger han: -
"Frälsningen är oss närmare nu än när vi kom till tro." (Rom 13:11)
Har ni någonsin hört en predikant citera det?
"Frälsningen är oss närmare nu än när vi kom till tro."
De flesta kristna tror att när de kom till tro blev de frälsta.
Har ni inte hört det? Men det är inte sanningen.
Vi är närmare vår frälsning nu, än när vi först kom till tro.
När jag ser mig själv i spegeln på morgonen -
säger jag: "Gud är inte färdig med dig än."
Han jobbar ännu med det.
Han kan fortsätta tills Han fullgjort det arbete Han påbörjade i mig.
Det är frälsning. Och därför -
hoppas jag ingen räcker upp handen om jag frågar om ni är frälsta.
Bara den som är perfekt kan göra så.
Bara den som tror sig vara frälst från alla sina synder.
Det är det som Herren bryr sig om.
Han vill frästa dig för att göra dig rustad och redo -
för det nya universum som Han kommer att skapa.
Om Han inte gör dig perfekt kommer du att smutsa ner och förstöra det.
Om du kom till himlen sådan som du är nu, skulle du fördärva den?
Troligen. Men Gud är inte färdig med dig än.
Så när vi säger: "Jag är frälst av nåd", -
talar vi om en process som inte är avslutad än.
Men en dag, av Guds nåd, kommer den att vara det.
Så när vi frågar: "Vad är vi frälsta från?" -
och "När är vi frälsta?" blir svaren helt olika.
Men det bibliska svaret är: Vi är frälsta från alla våra synder.
När? När vi är perfekta.
Och vi kan hoppas att det är när Jesus kommer tillbaka.
Johannes säger att vi får se Honom sådan Han är och bli Honom lika.
Vi ser Honom som Han är, liksom i en spegel, och vi speglar Hans bild.
När alla andra människor är borta och vi bara kan se Jesus -
ska vi bli Honom lika. Det är frälsning.
Säg aldrig att du blev frälst för 20 år sedan på ett Billy Graham möte.
Säg aldrig: "Sju människor blev frälsta i söndags."
Säg: "Jag började bli frälst för 20 år sedan."
"Sju människor började bli frälsta."
Jag har undervisat om detta i många år och numera säger folk till mig: -
"Jag blev frälst... Ursäkta, jag började bli frälst..."
Och jag säger: "Fint! Nu talar du Nya Testamentets språk."
Petrus säger: "den frälsning som är redo att uppenbaras i den sista tiden."
En frälsning som väntar på oss.
Om du bara ser bakåt då du säger "frälst" missar du allting.
Jag ser fram emot att bli frälst, och jag hoppas ni alla gör det!
Det är Nya Testamentets hopp.
Vem är frälst? Hur blir de frälsta?
Det är här tvisterna dyker upp.
Det finns djupa sprickor kristna emellan gällande hur -
vi blir frälsta och vem som frälser oss.
Förenklat är det så att i ena ändan finns de som säger att Gud gör det.
Ingen annan. Han gör allting.
Från början till slut är det Hans frälsningsverk.
I motsatt ända står de som säger att det är vårt verk, vad vi gör.
Och i mitten, där jag står, säger jag att det är en kombination.
Det är ett samarbete mellan Gud och oss.
Det kommer inte att ske om vi inte samarbetar.
Man måste ta emot en gåva.
"Charis" betyder inte bara en gåva, utan en tacksamt mottagen gåva.
Det betyder nästan tacksägelse.
Nattvarden är ämnad att vara en stund av tacksägelse -
då vi tackar Herren för vad Han har gjort för oss.
Därför kallas den också eukaristi -
som kommer från samma grekiska ord charis och betyder "tack".
"Euxaristo" betyder "jag tackar dig" på grekiska.
Så samma ord gäller gåvan och att ta emot den med tacksamhet.
Man gör inget med en gåva om man inte tar emot den och använder den.
Jag ska tala mera om dessa tre stora skiljaktigheter.
De sammankopplas med historiska namn.
De som tror att Gud gör allting förknippas med namnet Calvin.
Men kalvinismen är mycket annorlunda än det Calvin trodde på.
Augustinus är ett annat namn förknippat med synsättet -
att Gud gör allting, från början till slut.
Augustinus reagerade mot en brittisk kristen, Pelagius -
som sade att vi göra allting, vi frälser oss själva.
Petrus sade ju faktiskt på pingsten: -
"Låt er frälsas från det här bortvända släktet!" (eng. "fräls er själva")
Däremellan finns en holländare vid namn Hermanszoon.
Medan han studerade gav han sig själv ett latinskt namn: Arminius
Han är en av mina stora hjältar.
Jag ska försöka ge er tre bilder.
Föreställ er att tidvattnet går ut förbi en brygga.
Folk står på bryggan och andra simmar i vattnet.
Det starka tidvattnet sveper med sig hjälplösa människor ut till havs.
Låt oss föreställa oss att två kroppar flyter förbi bryggan.
De är alltså döda. De har drunknat.
Någon på bryggan hoppar i och räddar en av dem.
Han räddar inte den andra, men släpar iland kroppen -
ger konstgjord andning, bröstkompressioner -
lyckas få vattnet ur personens lungor och väcker den till liv igen.
Det är kalvinism.
Mannen var drunknad, död. Han kunde inte hjälpa sig själv -
kunde inte göra något. Allting gjordes av mannen som räddade honom.
Hänger ni med?
Observera att en person ligger kvar död i vattnet.
Nu ser vi en annan bild. Två män kämpar i vattnet.
Och de säger: "Rädda oss! Vi drunknar!"
En man på bryggan säger: "Ni kan rädda er själva om ni anstränger er.
Simma mot stranden! Simma i den här riktningen! Kämpa hårdare!"
Det är Pelagius.
Han ger människorna i vattnet allt ansvar - dem som är i fara.
Man måste anstränga sig att frälsa sig själv så går det.
Jag står däremellan. Min bild är av människor som fortfarande lever -
men är hjälplösa i vattnet och dras ut i havet och kommer att dö -
men en man på bryggan kastar ut en livboj, fastsatt i ett rep, och säger: -
"Grip tag i den här, så drar jag iland er."
Det är den tredje bilden, och det är Arminius.
Jag hoppas jag har förklarat det så enkelt som möjligt.
Bilden i mitten kräver samarbete, att man griper tag i livlinan.
De som dras iland av en livlina säger aldrig att de räddat sig själva.
De säger att mannen som kastade livlinan räddade dem.
Men de har bidragit till sin räddning genom att gripa tag i livlinan.
Jag tror att det är den bibliska synen.
Gud har kastat oss en livlina i Jesus -
och sagt: "Grip tag i den, håll fast och jag drar iland er."
Jag tror jag har dragits iland. Genom vår Herre Jesu Kristi nåd.
"Av nåden är ni frälsta genom tron." (Ef 2:8)
Inte av tro, utan genom tro. Och det är något man gjort själv -
genom att gripa tag i evangeliet som var ens hopp.
Detta är en stor uppdelning bland kristna som går genom hela historien.
Uppfattningen att Gud gör allting, driven till sin logiska spets -
betyder att det är Gud som bestämmer vem som blir frälst.
Det är Gud som ger dem pånyttfödelsen -
eftersom Han har valt att frälsa dem.
Och denna pånyttfödelse leder till bättring och tro.
Men Han gör allting. Han ger omvändelsen och Han ger tron.
Vi behöver inget göra. Vi är frälsta genom nåd allenast.
Denna syn omfattas av alla såkallade reformerta kristna.
Den uppfattningen började med Augustinus -
och Martin Luther fick del av den eftersom han var en augustinsk munk.
Jean Calvin skrev en tjock bok -
"Institutio Christianae religionis" som i realiteten utgörs av Augustinus lära -
i systematisk teologisk gestalt.
Den protestantiska reformationen var till övervägande del -
augustinsk, reformert och kalvinistisk.
Här finns en liten komplikation som jag måste nämna.
Calvin trodde inte på all den kalvinistiska lära vi hör om i dag.
Man kunde nästan säga att Calvin inte var en kalvinist.
Problemet var att hans efterträdare i Genève var Theodore Beza -
som drev Calvins lära till sin logiska slutpunkt.
Hans lära var mycket strängare och mer svartvit än Calvins.
Genom Beza blev speciellt kyrkan i Holland mycket kalvinistisk.
Den Nederländska reformerta kyrkan följde alltså Bezas läror.
Problemet var att holländaren Arminius, som jag nämnde tidigare -
verkligen skar tvärsöver den nederländska reformerta kyrkan.
Arminius trodde att de som tror blir frälsta.
Det är vad jag tror. Det tror jag är Nya Testamentets lära.
De som omvänder sig från sina synder och tror, dras iland av evangeliet.
Jag tror inte att Gud bestämmer vem som blir frälst.
Om Han gjorde det måste jag fråga Gud varför Han inte frälser alla.
"Om allt är Ditt beslut och verk, varför är det så många som inte blir frälsta?"
Det är en viktig fråga. Det betyder att Gud inte älskar alla.
Det betyder att Han inte älskar världen, endast dem Han har utvalt.
Jag kan inte acceptera det.
Och Paulus säger klart och tydligt i sitt brev till Timoteus: -
"Gud ... vill att alla människor ska bli frälsta" (1 Tim 2:4)
Varför blir de då inte frälsta om allt beror på Gud? Ser ni problemet?
Jag har inte det problemet, för jag tror att alla människor är älskade av Gud -
och alla människor kan bli frälsta av Gud. Om -
de omvänder sig och tror. Om de griper tag i livbojen -
drar Gud iland dem. Men det gör de inte.
De flesta tar inte den chans de får!
Då evangeliet predikas kanske det bara är några få som gensvarar.
Det är inte Guds fel, det är vårt fel! Det är deras fel.
De som inte blir frälsta får aldrig beskylla Gud för det.
De måste skylla sig själva, för att de inte gensvarade.
En äkta kalvinist tror att det är helt och hållet Guds fel.
Men om Gud säger i sitt Ord att Han vill att alla -
ska bli frälsta, varför frälser Han då inte alla?
Om det en gång allt står i Hans makt?
Kalvinisterna säger att det beror på Guds outrannsakliga visdom.
Med andra ord har de inget svar.
"Gud vet varför Han väljer någon och inte en annan, men vi vet inte."
Från ett mänskligt perspektiv blir frälsningen då ett lotteri.
Varför skulle jag predika evangeliet för er -
om Gud redan har bestämt vilka av er som ska bli frälsta och vilka inte?
Om ni bara är marionetter? Då skulle jag genast sluta predika.
Jag predikar bara för att jag vill att folk ska gensvara genom tron.
Gensvara till nåden och ta emot frälsningens gåva som räcks dem.
Så nu avslöjar jag att jag inte följer pelagianismen.
Den brittiske Pelagius var munk.
Det som troligen ledde honom vilse var att han reste till Rom -
och blev så upprörd över den låga standarden på kristet liv där -
omoraliskt liv, att han tyckte de inte ansträngde sig tillräckligt själva.
Därför lade han allt ansvar för deras tillstånd på dem själva.
Han predikade att allt ansvar ligger på de icketroende att bli troende.
Det anser inte jag. Jag anser inte heller, som kalvinisterna som säger -
att allt beror på Gud som bestämmer vem som blir frälst och gör allting.
Jag håller mig till arminianismen.
Jag kallades arminian långt innan jag visste något om Arminius.
Så jag måste ju läsa om honom, om jag ansågs vara hans anhängare.
Jag fick tag i tre tjocka volymer av hans verk -
och började läsa dem. "Det är ju vad jag predikar! Det står i Bibeln."
Jag ska berätta lite mer om Arminius eftersom -
termen arminianism används så flitigt -
och man vet inte ens vem han var, eller vad han stod för.
Den har blivit en stämpel som används för att kritisera andra kristna.
Men han var en fantastisk man.
Hans far dog samma år som han föddes.
Han blev en vetenskapare, och studerade vid många olika universitet.
Han hamnade till slut i Genève, där Calvin hade verkat -
men där Beza nu styrde och ställde.
Han lyssnade till Bezas undervisning och kunde inte hålla med om den.
Den var inte biblisk.
Efter att ha rest runt i olika länder kom han tillbaka till Amsterdam.
Där blev han predikant i den största kyrkan i Amsterdam.
Jag har varit där. Den står nära stortorget, om ni reser dit någon gång.
Holländska kungafamiljen gick i den kyrkan.
Han blev den populäraste predikanten i Holland.
Han predikade att man måste gensvara på Guds nåd -
innan den kan verka i ens liv.
Och det gillades inte alls av Nederländska reformerta kyrkan.
Men han levde ett så heligt liv, att ingen vågade kritisera honom -
medan han levde. Vilket gott anseende!
Alla medgav att han levde som ett helgon.
Men så fort han var död -
hölls ett stort möte för att besluta att han var en kättare.
De vågade inte röra honom medan han levde. Vilken hedersbetygelse.
Efter hans död höll de alltså ett kyrkomöte, en synod -
i en stad vid namn Dordrecht.
Och synoden av Dordrecht fastslog det som i dag kallas kalvinism -
och som har spritt sig över hela den kristna världen.
Det sker ett starkt återvändande till kalvinismen i USA.
Jag såg ett program på televisionen om en kyrka i Washington DC -
som håller på att bli en mycket stark kalvinistisk kyrka.
Jag vet inte vilken det är, men man sade att folk samlas där i stora skaror.
Det är goda nyheter att allt beror på Gud och inget alls på oss.
Synoden of Dordrecht formulerade kalvinismens fem punkter.
Detta sätt att tänka om nåden kallar jag "suverän nåd" -
eller "oemotståndlig nåd". Att Gud tvingar oss att bli frälsta -
och fortsätter att tvinga oss tills vi är frälsta, det är grundidén.
De antog kalvinismens fem punkter.
På engelska bildar de första bokstäverna -
från varje punkt ordet "TULIP" (tulpan).
Den moderna kalvinismens fem artiklar.
Holland är ju känt för att exportera miljoner tulpaner.
Men detta är inte den vackraste tulpan som någonsin kommit från Holland.
Låt oss gå igenom punkterna.
Punkt ett: Människans totala fördärv.
Det betyder att vi är så långt gångna i synd, så döda i synden -
att vi inte på något sätt kan gensvara på evangeliet. Totalt oförmögna.
Tills Gud ger oss pånyttfödelsen, -
tills vi är födda på nytt, är vi oförmögna att omvända oss eller tro.
Det är till ingen nytta att säga åt någon att omvända sig och tro -
om de är totalt oförmögna att göra det.
Det är den första punkten. Den andra är: Ovillkorlig utkorelse.
Gud har utvalt somliga till att bli frälsta -
utan hänseende till någon beskaffenhet hos dem.
Han besluter att Han frälser någon, men inte någon annan.
Enligt mig motsäger det helt den bild vi har av Gud i Nya Testamentet.
Arminius skrev sin doktorsavhandling om Guds natur.
Detta var den stora frågan: Hurdan är Gud egentligen?
Erbjuder Han frälsningen, som vi kan gripa tag i omvändelse och tro -
eller tvingar Han oss att bättra oss och tro?
Är omvändelsen vårt verk eller Hans?
Är tron vårt verk eller Hans?
Så villkorlig utkorelse betyder att Gud som vet hurdan framtiden blir -
inte baserar sitt val på någonting -
i personens tidigare, nuvarande eller framtida liv.
Han bara plockar ett namn och säger: "Den personen ska jag frälsa."
Och Han berättar aldrig varför Han frälste den ena och inte den andra.
Jag tycker det är en märkvärdig tro.
Den tredje punkten: Begränsad försoning.
Det betyder att Kristus inte dog för alla människor.
Kristus dog endast för dem som ska bli utvalda att undfå frälsning.
De motiverar detta med att Gud inte kan straffa någon två gånger.
Hur kan Han straffa Jesus för våra synder -
och sedan oss, om vi inte tar emot? Det är deras motivering.
Därav begränsad försoning. Kristus dog för de utvalda.
Han dog inte för någon annan.
Calvin själv trodde inte så. Han trodde att Kristus dog för alla.
Men synoden i Dordrecht gjorde det till en av kalvinismens artiklar.
Jesus dog enbart för vissa. Dem som Gud utvalt till att bli frälsta.
Den fjärde punkten: Oemotståndlig nåd.
Det betyder att nåd inte är en oförtjänt ynnest, som jag definierar den -
utan en oemotståndlig kraft.
Då nåden berör en människa kan de inte göra något åt det.
De blir frälsta, bevarade, fullkomnade, eftersom Gud så har beslutat.
Deras egen medverkan har ingen betydelse.
Oemotståndlig nåd. Som om Gud tvingade oss att bli frälsta.
Tvingade oss att bli heliga, tvingade in oss i himlen.
Detta kan härledas tillbaka till Augustinus, som var den första -
som lärde att Gud använder våld mot människor.
Det ledde till att kyrkan använde våld under korstågen och inkvisitionen.
Förställningen att Gud använder våld mot människor -
och tvingar dem att komma till Honom och tvingar dem att omvända sig, -
oemotståndlig nåd, har storligen skadat kyrkan -
och lett till att kyrkan använt våld för att göra människor kristna.
Augustinus tanke vilade på en av Jesu liknelser.
Liknelsen om bröllopsfesten, där folk inte ville komma in -
och värden sade att gå ut på vägarna och övertala, tvinga folk att komma.
Han menade inte att de skulle tvingas in, tas i nackskinnet och släpas in -
han menade övertala dem att ta emot inbjudan.
Med den enda texten motiverade Augustinus det att man tvingade folk -
att bli kristna. Och det var det de försökte göra under inkvisitionen.
Det var därför kristna arméer gav sig iväg för att använda våld för att -
återta pilgrimsplatserna i det Heliga landet under korstågen.
Den femte punkten: De heligas bevarande.
På engelska "de heligas ståndaktighet", vilket är vilseledande.
Jag skulle fördra att det kallades "de heligas bevarande".
Det är tron att när man en gång börjat det kristna livet kan man inget göra -
annat än fortsätta i det ända till slutet, för Gud tvingar dig.
Det är tron att de heliga kommer att hålla ut till slutet -
för att Gud kommer att se till att de gör det.
Så säger inte min Bibel.
En annan gång ska jag tala om om man kan förlora sin frälsning.
Jag ska tala om det populära uttrycket "En gång frälst, alltid frälst".
Det uttrycket finns inte i Bibeln, och jag tror inte heller den idén finns där.
Bibeln kallar oss att hålla ut -
att anstränga oss för "utan helgelse kommer ingen att se Herren."
Mer om det senare. Det är en del av det kalvinistiska paketet -
att Gud kommer att tvinga dig att fortsätta -
att helgas tills du är perfekt.
Jag vet att Bibeln säger att Han kan fullborda det verk Han börjat i oss.
Det står inte att Han garanterat kommer att göra det, -
men att Han förmår göra det (på eng).
Han förmår göra det, står det, inte att Han med visshet gör det.
De som fortsätter att lita på och lyda Herren, de som fortsätter i tro -
kan Han bevara till slutet, kan Han göra fullkomliga.
Men det gäller dem som fortsätter att tro, fortsätter att förtrösta på Gud.
Tro är inte något man utövar en minut, -
får sin biljett till himlen och så är allt över.
Tro är att vara trofast. Att tro när allting går fel.
Att hålla fast vid Gud, klänga sig fast vid Honom -
när allting ser mörkt ut. Det är tro. Frälsande tro.
Jesus lovade att "den som håller ut till slutet ska bli frälst."
Om vi håller ut, om vi fortsätter tro och förströsta -
kommer vi att komma fram. Vi är på väg.
Om vi hålls på den vägen leder den till himlen. Det tvivlar jag inte på.
Men om vi förirrar oss från vägen är vi på väg någon annanstans.
Det är en mycket vikig sanning.
Det är alltså kalvinisternas trospaket vad det gäller suverän nåd.
Som i den fjärde punkten kallas oemotståndlig nåd.
Jag tror inte att Guds nåd är oemotståndlig.
Jag tror Han har gett oss frihet att säga "nej".
Frihet att göra motstånd mot Honom. Frihet att göra uppror.
Frihet, som en författare i NT säger, att kränka nådens Ande -
genom att gå tillbaka till vårt gamla liv.
Vi vet att USA är fullt av folk som avgjorde sig för Kristus -
men som inte längre vandrar på vägen.
Avfällingar finns överallt. Jag träffar på dem.
Siffror efter stora evangelisations- kampanjer är vilseledande.
Vi forskade lite i England efter att den kära Billy Graham troget predikat -
och tusentals hade gensvarat.
Endast 1 av 16 vandrade fortfarande på vägen 5 år senare.
Problemet är att alla de andra säger: -
"Vi prövade på det, och det fungerade inte."
Och man hade sagt åt dem att de hade fötts på nytt.
Vi måste verkligen får en börda för detta. Det är inte automatiskt så -
att om någon börjar gå en väg så kommer de fram till slutet.
Hela vägen är vi frälsta av nåd genom tro.
Det sker inte på ett ögonblick.
Processen är beroende av vår fortsatta tro på Herren Jesus.
Jag talar mer om det vid ett senare tillfälle.
Jag har talat om frälsande nåd och suverän nåd -
men den återstående tiden vill jag tala om en annan lära om nåden -
som sprider sig snabbt över världen genom internet.
Vilken värld vi lever i! Att det jag säger här syns över hela världen!
Det är skrämmande!
Isynnerhet som Jesus sade vi ska dömas att för varje onyttigt ord -
och min predikan är full av onyttiga ord (obetänksamma eng.).
Den sprids ändå överallt.
En ny syn på nåden sprider sig med hast runt världen -
och den kallas "fri nåd".
Har ni stött på den?
Suverän nåd betyder att nåden inte är oförtjänt gåva -
utan en oemotståndlig kraft.
Fri nåd är nästan raka motsatsen.
Man lär ut den här i USA.
Jag hittade här en bok kallad "Without Charge" (Utan avgift).
Det är en bok om fri nåd.
Läran sprids från ett centrum i Singapore, jag nämner inga namn.
Den sprids över Asien och Afrika, fri nåd.
Jag säger genast att nåden är fri.
Man behöver inte arbeta för den, förtjäna den, betala för den.
Den är fri.
Men det betyder inte att man inte måste göra något för att ta emot den.
Det är här friktionen kommer.
En del kristna hyser en viss skräck inför ordet "gärningar".
NT säger ju att vi är frälsta av nåd, inte genom gärningar.
Vi är frälsta till verk, till goda gärningar, men inte genom dem.
Vi är frälsta av Guds fria nåd.
Vad är det som är fel med läran om fri nåd?
Det är den här neurosen gällande gärningar.
Men uppfattar det så att vi inte ska göra någonting för att bli frälsta.
Ingeting alls. Förutom att tro.
Man baserar det på de bibelställen jag strax ska visa er.
Men jag anser att det rätteligen borde heta "billig nåd".
Nåden är inte billig, den är väldigt dyrbar.
Den kostade Jesus allting.
På engelska har någon kallat GRACE (nåd) för -
God's Riches At Christ's Expense (Guds rikedomar på Kristi bekostnad).
Det är en god idé men inte den innersta betydelsen av ordet nåd.
Vi, eller åtminstone jag, tror att en gåva måste tas emot.
Gud håller fram den, men jag måste sträcka mig fram och ta emot den.
Jag var en gång i en kyrka där jag försökte bevisa vikten av detta.
För att illustrera det hade jag en stor chokladkaka på talarstolen.
Jag sade att chokladen var gratis för den första person som tog den.
Och det är otroligt, men ingen rörde sig.
De täcktes väl inte rusa fram och ta den.
Men till slut sprang en tioårig pojke upp längs med mittgången.
Jag gav honom chokladen och han började omedelbart äta den.
Jag sade: "Den chokladen var gratis för vem som helst!
Men endast en person kom fram, tog den och njuter av den!"
Det är så jag ser nåden.
Pojken förtjänade den inte, arbetade inte för den, den var helt gratis.
Men han måste göra något innan den var hans.
Ni förstår vad jag vill säga?
Att vi inte skulle behöva göra något för att ta emot nåd är inte bibliskt rätt.
En gåva måste man lägga beslag på.
Och, som jag sagt, orsaken till att så många inte är frälsta av nåd -
är inte Guds val. Det var vårt eget val.
Orsaken till att en liten pojke fick choklad den morgonen -
var att han rusade fram och grabbade den åt sig.
Det imponerade på mig att det var en pojke.
För jag är säker på att några av de vuxna var chokoholister.
Men ingen rörde sig!
Det är därför så många inte blir frälsta. De gör ingenting.
Det är inte så att det att de gör någonting förtjänar det.
Det är en fri gåva.
Men det är ingen nytta med en fri gåva om ingen handlar.
Både bättring och tro är något vi gör.
De är handlingar, de är inte känslor.
De är ingenting som bara är inom oss, de kommer ut i handling.
Det är det som andra kapitlet i Jakobs brev handlar om.
"Så är också tron i sig själv död när den är utan gärningar." (Jak 2:17)
Den kan inte frälsa.
Om tron inte handlar händer ingenting.
Då våra tre barn var ganska små hade de en lek -
som de älskade att leka med mig. Den hette "Tro".
"Snälla pappa, kan vi leka Tro?!"
Vi gick till trappan inne i huset -
de klättrade upp 4 eller 5 trappsteg och stod i en rad på det.
"Pappa, fångar du oss om vi hoppar?"
Jag satte händerna bakom ryggen och sade: "Kanske.
Ni vet inte. Om ni hoppar så får ni veta."
De älskade den här leken. Det var deras version av videovåld.
De blev alldeles fulla av spänning i sina små magar.
En av dem hoppade, och jag tog fast honom.
Då fick följande lite hopp och hoppade och jag fångade.
Jag fångade alla tre, men osäkerhetsmomentet fanns alltid där.
Och tills de hoppade visste de inte.
Därför kallade vi leken "Tro". Vi ville lära dem vad tro var.
Vi leker inte den leken längre.
För min hälsas skull. De är vuxna nu.
Så vi har slutat leka den, men åtminstone visste de vad tro var.
Tron handlar. Det är som att gripa tag i livlinan.
Tron håller fast vid den.
Tron frälser inte. Det är nåden som frälser, genom tron.
Det är den balans som finns i Skriften.
Vi gör något för att bli frälsta. Men vi förtjänar det inte på grund av det.
Och det får det inte att hända.
Men på det sättet gensvarar vi på nådens gåva och gör den till vår.
Fri nåd säger att man inte behöver göra någonting.
Om man gör något kallas det gärningar och de måste fördömas.
Men gärningar betyder inte att man inte behöver göra någonting.
Det hänvisar till att förtjäna frälsningen genom goda gärningar.
Det är vad gärningar betyder i Skriften.
Martin Luther kunde inte hantera detta Jakobs 2:a kapitel.
Han kallade Jakobs brev en "halmepistel".
Han menade att det inte var ett speciellt värdefullt brev.
Om han fått som han ville hade han skurit ut det ur Nya Testamentet.
Eftersom det säger att tron utan gärningar är död.
Det två bilder som Jakob använder är mycket talande.
Den ena beskriver en dålig kvinna, den andra en god man.
Den ena är bilden av en prostituerad som hette Rahab -
som handlade enligt sin tro.
Hon gömde de israeliska spionerna i Jeriko, -
då de utforskade staden innan de kom för att attackera den.
Hon handlade i tro och hängde ut ett rött snöre från sitt fönster -
när israelerna invaderade så att de inte attackerade hennes hus.
Hon handlade i tro och blev en stammoder till vår Herre Jesus Kristus.
Är det inte underbart? En prostituerad var Jesu stammoder!
Hon nämns i Hans släkttavla i Matteus.
Men det var hennes tro som räddade henne då den israeliska armén kom.
Det andra exemplet är en god man, Abraham.
Han handlade i tro då Gud sade att han skulle offra sin ende son.
Det handlar inte om en pojke. Vi den tiden var hans son en vuxen man.
För flera år sedan var jag i Israel. Där söker jag alltid upp konstnärerna.
De verkar ha mer vision än andra. Jag besöker butiker och ateljéer.
Jag älskar att se på israelisk konst.
Jag gick in i en liten butik. Där var en svårt invalidiserad man.
Alla hans lemmar hölls samman med remmar.
Han satt vid sitt arbetsbord med ett jättestort förstorningsglas -
och arbetade på miniatyrmodeller i silver.
Modellerna av människor var ca 2,5 centimeter höga.
Deras ansikten hade ansiktsuttryck. De var fantastiska små saker.
Han gjorde små skulpturer av hela Gamla Testamentet.
Jag såg mig omkring och min favorit var en liten Abraham -
med armen höjd och en kniv i handen redo att sticka den i Isaks bröst -
på Moria berg. Och silvermodellerna stod på en sten.
Jag frågade om stenen kom från Moria berg, och han sade "Självklart".
Han hämtade stenar från vare scen i GT och tog dem till sin ateljé -
och fäste silverfigurerna på stenarna.
Det fanns ett palmträd på denna lilla stenbit -
och ovanför trädet fanns en ängel med vingar -
med uträckta händer och en öppen mun som sade: "Stopp!"
Precis som Abraham skulle till att döda sin son.
Jag har den ännu där hemma.
Han lät mig köpa den, men sade: "Den kommer aldrig att vara din.
Det kommer alltid att vara min skulptur."
Jag har den på arbetsbordet där hemma och ser ofta på den.
Hur Abraham står i beråd att döda Isak.
Jakob säger att det var tro i handling.
Hans enda son, som Gud hade lovat honom -
hans enda framtidshopp och Gud sade att han skulle offras till Honom.
Men här är poängen. Denne lille man...
Jag frågade hur han blev så invalidiserad och han sade -
en mina exploderat under ett av Israels krig.
Sedan frågade han mig: "Varför kom du till Israel?"
Jag sade: "För att jag älskar Bibeln. Bibeln handlar om Israel."
"Hur bra kan du din Bibel?" frågade han.
"Jag har studerat den några år. Varför frågar du?"
Han sade: "Låt mig pröva din bibelkunskap."
"Hur gammal var Isak då Abraham nästan dödade honom?"
Jag sade: "Jag har alltid trott han var en tolvårig pojke.
Jag vet inte varför men..." "Du har fel.
Han var runt trettio år."
Visste ni det? Det står i Bibeln. Jag visste det inte.
Läs det. Men sluta inte läsa vid slutet av kapitlet.
Läs vidare till nästa kapitel. Där finns ledtråden.
Vi slutar ofta läsa vid slutet av ett kapitel.
Men det var aldrig meningen att Bibeln skulle ha kapitel och verser.
Gud sade aldrig åt någon att göra så. Det har gjort det för bekvämt.
Vi har en tendens att inte lägga märke till hela sammanhanget.
Vi tar en text ur sin kontext och gör den till en ursäkt.
Nu svävar jag ut i något helt annat, låt oss återvända till ämnet.
Abraham visade sin tro genom att offra Isak.
Gud sade: "Jag vill inte ha Isak. Jag ska förse dig med ett offer."
Han såg upp och där var ett får -
med sina horn i törnen, huvudet satt fast i törnen.
Han offrade ett får istället för sin son.
Vilken bild! Det var på samma Moria berg som Jesus dog!
Med sitt huvud i törnen, Guds lamm!
Väldigt meningsfullt! Och hela berättelsen blev levande för mig igen.
Vilken försmak, vilken förutsägelse om Jesus själv!
Men Jakobs poäng är att både Rahab, den prostituerade -
och Abraham, alla troendes fader -
hade en tro som handlade. Och det är mycket viktigt.
Det finns en stor skillnad mellan att tro att någonting -
och att tro på någonting eller någon.
Jag var i Tyskland i en stor stad i en mycket modern kyrkobyggnad -
och jag predikade om tro och jag sade: -
"Hur många av er tror att jag existerar?"
Låt mig pröva er ikväll. Hur många av er tror att jag existerar?
Somliga av er tror det uppenbarligen inte.
Jag kan inte tvinga er att tro det.
Kanske jag borde ha frågat hur många av er som inte gillar -
att räcka upp handen på ett möte.
Men sedan frågade jag, som er nu: "Hur många av er tror på mig?"
Det är en annan fråga.
Inte många.
Men några.
Men jag vet inte om ni tror på mig, de av er som räckte upp handen.
Jag vet inte. Inte innan ni gör något för att visa mig att ni tror på mig.
I den där kyrkan i Tyskland ställde jag samma två frågor.
Och en välklädd kvinna på första raden räckte upp sin hand -
för att visa att hon trodde på mig.
"Min kära dam jag vet inte om ni verkligen tror på mig.
Ni måste göra något för att visa mig att ni gör det.
Om ni lät ni mig ta hand om alla era pengar -
skulle jag veta att ni tror på mig."
Alla stelnade till och det blev dödstyst.
Efteråt frågade jag pastorn vem kvinnan var.
Han sade: "Hon är den rikaste kvinnan i stan."
Hennes man ägde all egendom i stadskärnan och hon hade ärvt den.
Och jag hade sagt till henne: "Låt mig ta hand om era pengar, -
så vet jag att ni tror på mig."
Tills du gör någonting för att visa att du tror på Jesus -
hur vet Han att du gör det?
Tron utan gärningar är död, sade Jakob.
När du gör något som visar att du litar på Jesus -
är det tro, frälsande tro.
Detsamma gäller omvändelse.
Bättring är inte att be om ursäkt.
Det är att göra någonting för att visa att man ångrar sig.
Därför sade Johannes Döparen åt dem som kom för att bli döpta: -
"Bär då sådan frukt som hör till omvändelsen." (Matt 3:8)
"Visa mig!" Och de sade: "Vad menar du?"
Han sade: "Om ni har mycket kläder, ge en del åt dem som inte har.
Om ni trakasserar någon, sluta med det."
Han räknade upp en del väldigt praktiska saker -
som skulle visa att de gjorde bättring.
Paulus predikade omvändelse.
Han sade: "[Jag har inte varit] olydig mot den himmelska synen."
Kan någon av er ge mig fortsättningen på det citatet?
"Jag har inte varit olydig mot den himmelska visionen så jag..." Vaddå?
"Jag har predikat...bland hedningarna, att de ska ångra sig -
och omvända sig till Gud och göra gärningar som hör till omvändelsen."
För länge sedan kom en ung motorcyklist till mig på sin motorcykel.
Jag hörde honom komma på långt håll.
Han stod på min tröskel i svart läder med mässingsnitar... Ni vet typen.
"Hej Paul, vad vill du?" - "Jag vill prata." - "Okej, kom in."
Han satte sig i en av våra länstolar som ännu bär märken efter nitarna.
"Vad vill du prata om, Paul?" sade jag.
Han sade: "Jag vill be döpt."
"Vet du hur vi döper folk här?" frågade jag.
"Ja. Ni doppar dem i vatten. Jag har sett det."
"Så du vill bli doppad i vattnet?" "Ja."
"Vet du vad omvändelse betyder?"
"Jag har aldrig hört det ordet."
Jag sade: "Jag vill att du går hem och ställer en fråga till Jesus.
Fråga Honom om det finns något i ditt liv som Han inte gillar.
Sluta med det och kom tillbaka."
Efter tre veckor hörde jag ljudet av motorcykeln igen.
Jag visste det var han, och där stod han på tröskeln igen.
Jag frågade honom vad han ville nu och han sade: "Där!"
"Vad menar du?" "Jag har slutat bita på naglarna!"
Jag sade: "Fint, Paul. Jag kan döpa dig nu."
Han visade upp omvändelsen gärningar.
Det var mer än många av er blev ombedda visa då ni blev döpta.
Det visade mig att Paul menade allvar med Jesus.
Då Jesus sade åt honom att Han inte gillade det så slutade han med det.
Dessa är omvändelsen gärningar, trons handlingar.
Man förtjänar inte frälsningen genom dem, -
men de är en nödvändig del av att ta emot den. Hänger ni med?
De som predikar fri nåd säger att det enda man behöver göra är att tro.
Det är något man gör inom sig, det har inget med handlingar att göra.
Man behöver inte heller omvända sig för att bli frälst.
Denna lära sprids över världen från Singapore och härifrån Amerika.
Man kan bli frälst utan omvändelse även utan trons gärningar.
Man behöver endast tro inom sig.
De lär också att inte endast är dina tidigare synder förlåtna -
men alla dina framtida synder är också samtidigt förlåtna.
Med andra ord behöver du inte göra någonting för att bli frälst.
Jag anser att det är en mycket farlig lära. Mycket farlig.
Man behöver inte omvända sig för att bli frälst, endast tro.
Vad bygger de allt detta på?
De har delat upp all NT:s undervisning i två lådor, två kategorier.
En av dem kallas "frälsning" och den andra "lärjungaskap".
Allt som Nya Testamentet uppmanar oss att göra -
placeras i lådan som heter "lärjungaskap".
I "frälsningslådan" finns det ingenting att göra.
Där finns endast bara tro på insidan. Det är allt du behöver.
Verbet "att göra" är ett av de vanligaste orden i Nya Testamentet.
Men allt det gäller lärjungaskap, det har inget med din frälsning att göra.
De delar upp frälsning och lärjungaskap -
som om att följa Jesus inte hade något att göra med din frälsning.
Det tar all Nya Testamentets vädjan att göra saker -
genom nåd och sätter dem i lådan för lärjungaskap.
Och de två ställen de finner i Bibeln för denna skarpa uppdelning -
är för det första i Apostlagärningarna 16 där fångvaktaren i Filippi -
undrade vad han skulle göra för att bli frälst -
och Paulus svarade: "Tro på Herren Jesus så blir du frälst." Punkt.
De har byggt en hel frälsningsteologi på den versen.
De säger att det är allt man behöver göra.
De verkar ha glömt att Paulus sedan sade att han skulle bli döpt.
Men det är något man ska göra, så det har inte med frälsningen att göra.
Så fort man säger att "gärningar" betyder vad än man gör -
så befinner det sig utanför frälsningslådan.
Så omvändelse och tro med handling ligger utanför den lådan.
Allt man behöver för att bli frälst och komma till himlen är en inre tro.
Omvändelse och bättring har att göra med lärjungaskap.
Man separerar två saker som i mitt Nya Testamente hör tillsammans.
Frälsning och lärjungaskap är nästan utbytbara mot varandra i NT.
Den andra grunden för deras lära att omvändelsen inte behövs -
är en feltolkning av Johannesevangeliet.
Johannesevangeliet nämner aldrig omvändelsen, har ni märkt det?
Det nämner tro och att tro.
Men det nämner aldrig omvändelse och de säger att Johannesevangeliet -
skrevs för evangeliseringsändamål, eftersom det står i slutet: -
"Men dessa har blivit nerskrivna för att ni ska tro." (Joh 20:31)
Och när ni tror ska ni få evigt liv.
Och det är sant att så står det i slutet av Johannesevangeliet.
Men det är fråga om en missuppfattning.
Överallt i Johannesevangeliet står verbet "tro" i pågående presensform.
Det betyder inte "tro en gång" utan "fortsätt att tro".
I hela Johannesevangeliet ligger betoningen på att fortsätta att tro.
"Så älskade Gud världen att han utgav sin enfödde Son, för att var och en -
som fortsätter tro på honom..." (Joh 3:16)
Pågående presens. "Vem än som är troende..."
Det är som att säga: "Vem än som andas", fortsätter göra något.
Hela vägen genom evangeliet. Så i slutet står det att -
om allt Jesus gjorde och sade skrevs ner skulle inte hela världen rymma allt.
Men dessa har skrivits så att ni ska fortsätta att tro att Jesus är Guds Son.
Och när ni fortsätter att tro fortsätter ni att ha liv i Hans namn.
Det är synd att så många biblar inte tar fram denna pågående verbform.
Låt oss gå tillbaka till Joh 3:16. "Så älskade Gud världen -
att han utgav sin enfödde Son, för att var och en - som fortsätter tro -
på honom inte ska gå förlorad utan - fortsätta ha - evigt liv."
Fråga vem som helst som kan grekiska så säger det att så står det.
Johannesevangeliet var med andra ord inte skrivet för att omvända folk -
utan för att säga åt de troende att fortsätta tro.
Det är dess syfte, så inte underligt att det inte tar upp ånger och dop -
eftersom det förmodar att läsarna redan omvänt sig och blivit döpta -
men det sporrar dem till att fortsätta tro.
Så det faktum att Johannes inte nämner omvändelse -
betyder inte alls att den inte är nödvändig!
Han antar att han inte behöver nämna det.
Men han säger att de ska fortsätta tro, för i Efesus, där han då bodde -
fanns det en irrlärare som hette Cerinthus -
som lärde ut felaktiga saker om Jesus.
Den felaktiga läran smög sig in i kyrkan och Johannes skrev -
till troende, för att de skulle fort- sätta att tro på Jesus som Guds Son.
Det är att fortsätta tro som är så viktigt. Det är det som frälser.
Jag talar mer om det senare.
Så denna lära om fri nåd -
nedvärderar omvändelsen och säger att den inte är nödvändig.
Den stänger av tron, degraderar dopet och avfärdar den Helige Ande.
Helt enkelt: "Nåden är fri, tro en gång och så är det klart med det."
Alla synder man begår efter det är utstrukna.
Kan ni föreställa er vilka följder det får?
Jag ska berätta. Denna lära om såkallad fri nåd -
har verkligen gripigt ta om kyrkorna i Sydafrika.
När jag frågade pastorerna vilken effekt det hade -
på kristen livsföring sade de alla samma sak.
"Antalet skilsmässor och omgiften har ökat mycket."
Är det inte intressant?
Även om skilsmässa är fel så är det okej, eftersom man blivit förlåten.
På förhand.
Det spelar ingen roll hur man lever nu.
Det är frukten av den falska läran om nåden.
Min tid har tagit slut, men jag ska sammanfatta vad jag sagt.
Jag tror vi är frälsta av nåd.
Jag älskar det. Jag älskar ordet nåd. Det är generöst, givande, oförtjänt.
Nåden är fri för att Jesus betalade för den.
Men den är inte fri i den meningen att vi inte är kallade att omvända oss -
och tro och bli döpta och fyllda av Anden.
Vi måste göra vissa saker för att kunna tillgodogöra oss denna nåd.
Det två felaktiga idéer jag talat om är suverän nåd, -
alltså oemotståndlig nåd, -
där den betraktas som en kraft. Gud som tvingar dig att bli kristen.
Gud tvingar dig att förbli kristen att gå vägen till slut.
Det tror jag inte ett ögonblick på.
Den andra falska synen på nåd är fri nåd.
Den behöver inte omvändelse, inte dop, inget av det, endast en inre tro.
Man behöver inte ens leva ut den i handlingar eller trosgärningar.
Tro bara så förlåts både tidigare och kommande synder.
Du är inne, du är frälst, du har din biljett till himlen. Amen.
Jag tror på en frälsande nåd. Den bibliska sorten.
Den är inte en oemotståndlig kraft eller en ursäkt att fortsätta synda.
Prisa Gud för Hans nåd, prisa Jesus för Hans nåd.
Prisa den Helige Ande, nådens Ande.
Och vi får det allt av en generös Gud som älskar att ge.
Håll er till den frälsande nåden och använd den på bibliskt sätt -
för att sprida de goda nyheterna till alla andra.
Låt oss be.
Far, jag lämnar allt jag sagt i Dina händer.
Om jag har sagt något fel, radera det ur vårt minne -
innan det ställer till med någon skada.
Om jag har talat sant, må din Helige Ande bekräfta det i våra hjärtan -
så att vi tror det. Inte på grund av en predikant utan för att det är Ditt Ord.
Jag vill ge Dig all ära och allt lov.
Dig allena tillhör det. I Jesu namn, amen.
Översättning: Himlen TV7