"Arm: päästev, suveräänne ja vaba"
Selle nädala hommikutel
käsitlen usu põhitõdesid, mida toetavad kristlased.
Õhtutel käsitlen vastuolulisemaid teemasid,
milles kristlased erinevad suuresti.
Nädala jooksul käsitleme kristlaste erinevaid vaatenurki usule.
Teile üllatuseks on kristlaste seas üks vastuolulisim vaatenurk "arm".
See on armas sõna.
Inglise keeles on sellel vähemalt 15 eri tähendust.
Uurime piibellikku tähendust.
Inglise keeles võib see tähendada graatsilist liikumist nagu balletis.
Võib ka tähendada graatsilist stiili või elegantsust.
See tähendab veetlust.
See võib tähendada viisakust või korralikkust.
Näiteks viisakust vabandada millegi eest.
Tähendab heatahtlikku käitumist ehk teha midagi abivalmilt
või keelduda tegemast ebaviisakuse pärast.
Arm võib tähendada ka võla tagasimakse pikendust.
Antakse teatud päevi armu võla tagasi maksmiseks.
Arm on sõna, millel on palju erinevaid tähendusi.
Seda kasutakse Jumala tänamiseks vahetult enne söömist.
Minu kodukohas on see ka piiskoppide kiriklik tiitel.
Ka hertsogitele ja hertsoginnadele.
Arm on aristokraatlik tiitel.
Üks vikaar ütles tütrele, enne kui piiskop külla tuli:
"Enne piiskopiga rääkimist, kui ta tuleb meile külla,
ütle: Sinu arm."
Tüdruk võttis seda tõsiselt ja piiskopi saabudes ütles ta:
"Mida me oleme saamas, selle üle teeb Jumal meid tänulikuks."
Ükski neist tähendustest pole piibellik.
Täna käsitlen sõnaühendit "armust päästetud".
Mida see tegelikult tähendab?
Seda sõna pole Piiblis palju kasutatud.
Uues Testamendis vähem kui 20 korda,
seega pole see väga esile tõstetud.
See on väga esile tõstetud kristlikus mõttemaailmas,
tuginedes Uuele Testamendile.
See on piibellik ja jumalik sõna.
See kirjeldab Jumalat.
Uues Testamendis iseloomustab taevast Isa armulikkus.
Isegi Püha Vaimu on kutsutud Armu vaimuks.
Kolmainsuse üks osa, keda kutsutakse enim armulikuks,
on Issand Jeesus Kristus, kolmainsuse teine isik.
Issanda Jeesuse Kristuse arm.
See on õnnistus,
mida öeldakse jumalateenistuse lõpus.
Ütlen alustuseks, et sellist asja nagu arm, ei ole olemas.
Seda ei eksisteeri.
See on vaid inimestes ehk persoonides.
See ei eksisteeri iseseisvalt ega ole mingi asi.
Kui laulame armust, näiteks tuntud laulu "Amazing Grace",
siis me ei laula millestki, mis eksisteerib inimestest väljaspool.
Kurjuski ei eksisteeri inimestest väljaspool.
Pole sellist asja nagu kurjus vaid on kurjad inimesed.
See tuleb otse kuradist.
Kurjus ise ei ole mingi asi.
Headuski ei ole olemas
vaid on head inimesed, kelles on headus.
Headus ei ole füüsilisel kujul asi, mida kuskilt üles korjata.
See on vaid inimestes olemas.
Arm ei ole asi ega ka isik.
Minu kodumaal on see tüdruku nimi.
Üks suurimaid kangelasi Inglismaa ajaloos
oli tüdruk nimega Grace Darling.
Ta pärineb minu kandist, Kirde-Inglismaalt.
Ta oli sama, mis Jeanne d’Arc oli prantslastele.
Grace Darling oli inglaste jaoks kangelanna viktoriaanlikul ajastul.
Kuninganna Victoria
oli temast sisse võetud ning austas teda.
Ta oli majakavahi, hr Darlingu tütar,
kelle isa oli ühe olulisima majaka vaht Inglismaa rannikul,
kirdes asuval Farne saarestikul.
Nad olid ebausaldusväärsed.
Valge majakas oli saare keskel,
ning saare äärealal oli punase-valge majakas.
Kui lähete kunagi Northumberlandi, siis minge kalalaevaga sõitma.
Suure tõenäosusega on kalapaadil kristlik nimi.
Näiteks "Helde annetus" või "John Wesley",
sest kõik sealsed kalamehed olid kunagi kristlased.
Nad nimetasid oma paate selle järgi.
Ühel ööl tuli aurulaev Edinburgist Londonisse
ja see hävines Farne saarestiku ohtlikel kividel.
Grace nägi seda majakast.
Isa ei tahtnud appi minna, sest oli väga tormine öö.
Grace ütles: "Peame minema ja nad päästma!"
Nad läksid sõudepaadiga kõigi nende kivide vahelt.
Mõlemad päästsid mõne inimese, tõmmates nad välja.
Grace on nüüd maetud rannikule, Bamburghi.
Kui küsid kelleltki Kirde-Inglismaal:
"Oled sa Grace'i (tlk "arm") poolt päästetud?",
mõtleksid nad koheselt tüdrukule, kes aerutas tormisel merel.
Arm on tüdruku nimi.
See on Jumala hinnaline omadus.
Armuline Isa, armuline poeg ja armuline Püha Vaim.
Mida see tähendab?
Peamiselt kasutatakse seda Jeesuse kohta.
1/3 korda, mil nimetatakse armu, käivad Issanda Jeesuse kohta.
Seda on kõige rohkem väidetud Pauluse poolt.
Paulus oli jüngrite seast armust kõige enam teadlik.
Ilmselt tema mineviku tõttu.
Ta oli olnud kiriku ja kristluse vastane.
Ta käis teistes maades, et saata kristlaseid vangi.
Jumal kohtas teda ja ütles: "Ma tahan, et sa mind teeniksid."
Ta ei suutnud seda Jumalast uskuda, et ta oli olnud Kristuse kiriku vastane
ning temast pidi saama Kristuse suur misjonär.
Seega Paulus ei suutnud lõpetada armust rääkimist.
Mida see tähendab?
Ta ütles: "Jumala armust olen mina, mis ma olen...
Olen kõigist apostlitest palju rohkem vaeva näinud,
aga seda ei ole teinud mina, vaid Jumala arm."
Vaatame sõna ennast.
Kreeka keeles on sõna "arm" charis.
Sellest sõnast tulenevad sõnad "karismaatiline" ja "karisma".
Samuti sõna charity (tlk "heategevus").
Hakkame sellest aru saama.
Esiteks saab armu kohta öelda, et see on suuremeelsus.
Andmine.
Tänu andmisele ka saamine.
See on helde sõna,
mis tähendab teha kellelegi heategu.
Ootamatu kingituse tegemine.
Inglismaa kuningannal on mitu maja,
kus elavad üürivabalt tema sugulased ja sõbrad.
Neid kutsutakse "armu" ja "teene" majadeks.
Nad elavad üürivabalt
tänu suuremeelsusele ühes kuninganna majadest.
Selles on suuremeelsuse hõngu.
See on väga seotud sõnaga "andma" ja "kingitus".
Sellepärast kutsutakse ka vaimuande karismaks.
Karismaatilised kingitused on kingitused Jumalalt.
Oma suuremeelsuses meeldib Jumalal anda.
Jumal annab suuremeelselt.
Meid on kutsutud teda jäljendama.
Jumala inimesed on alati helded.
Alati annavad end teistele, täpselt nagu Jumal.
See käib kingituste kohta, mida pole välja teenitud.
Kingid, mille eest ei saa tööd teha ning mida sa ei vääri.
Kingid, mida sa ei vääri ja mille nimel sa pole vaeva näinud.
Arm on pühakirjas tihti esindatud vastandina tegudele.
Meid on päästetud armust, mitte tegudest.
See on oluline kontrast.
Oleme päästetud läbi Jumala, mitte meie endi tegude.
Me ei teeni lunastust välja.
See viib mind teise suurepärase tähenduse juurde selles sõnas.
See ei ole ainult helde vaid on ka välja teenimatu headus.
See läheb veel edasi.
Arm on Jumala suuremeelsus neile, kes pole seda välja teeninud
vaid neile, kes seda kõige vähem väärivad
ja kes on olnud Jumala vastu.
Armul on selline maitse, et see on Jumala vastastele.
See on neile, kes mässavad Jumala vastu ega vääri seda.
Neile, kes väärivad Jumalalt armu vastast.
Jumal annab neile ning see ongi arm.
See on palju enamat kui abi vajavate inimeste aitamine.
See läheb neile, kellel on vastupidine suhtumine,
kes on tänamatud ega vääri armu.
Viimaseks, on sel seos algatusega.
Millegi esimesena tegemine.
Mitte ootamise maitse vaid millegi algatamise maitse.
Jumala armust oleme päästetud,
sest Jumal tegi algatust meile pääste andmiseks.
Tema tegi esimese sammu.
Ta kutsus mind enne, kui mina teda.
Ta armastas meid enne, kui meie teda.
Tema oli algataja ja esimene.
Ta lõi omalt poolt suhte meiega, enne kui meie temaga.
Kõike seda hõlmab sõna "arm".
Olen selle sõna kohta palju öelnud,
kuid tahan nüüd rääkida sõnaühendist: "päästetud armust".
Peame mõistma, mida tähendab sõna "päästetud",
kui tahame mõista, mida tähendab sõna "arm".
Mida tähendab "päästetud"?
Tuleks vastu küsida, millest päästetud.
Grace Darling, mainitud kangelane, päästis uppujaid surmast,
minnes neile appi paadiga, kus oli ka ta majakavahist isa.
Millest oleme siis armu läbi päästetud?
Tahan alustuseks esile tõsta, et liiga paljud kristlased arvavad,
et Jeesus päästab meid armu andmisega põrgusse minekust.
See on vale arusaam.
Ta ei tulnud, et meid põrgust päästa.
See on lisatasu, kuid mitte peamine eesmärk.
Ta tuli meid päästma me pattudest.
Kõigist neist.
Isegi väiksematest pattudest.
Sellepärast ta tuligi.
Seepärast ei saagi ma veel väita, et olen päästetud.
Mulle teeb muret, et inimesed ütlevad
sõna "päästetud" vaid minevikuvormis.
Öeldakse näiteks: "Sain päästetud 20 aastat tagasi."
Kas sa vahepeal siis polegi enam pattu teinud?
Kas tahad öelda, et oled täiuslik?
Tahad öelda, et Ta päästis sind kõikidest su pattudest,
patustest suhtumistest, mõtetest, tunnetest ja tegudest?
Kui öelda, et olen päästetud, on sama, kui öelda, et olen täiuslik.
Mina ei ole valmis seda veel ütlema, mitte veel.
Ootan, et saaksin ühel päeval öelda: "Olen päästetud!"
Minu jaoks pole seda päeva veel tulnud.
Mina eelistan öelda, et mind päästetakse.
Olen teel lunastuseni.
Mu sõber, Jack Hayford kutsus oma kirikut: "Kirik teekonnal".
See on armas tiitel,
sest see pole kohale jõudnud kirik, mis on ideaalne.
Muide, kui keegi teist leiab ideaalse kiriku,
siis ärge minge sinna!
Sa rikud selle ära.
Kirik, mis on teel, on esimene tiitel,
mis on antud meie usule Uues Testamendis.
See viitab liikumisele, teekonnale.
Miski, mis ei juhtu hetkega vaid võib võtta terve eluaja.
Lunastuse tee.
Seega ma ei väida, et olen päästetud, aga ütlen, et olen sinna teel.
Mind päästetakse.
Ühel päeval, kui see saab tehtud,
karjun kõvasti ja selgelt: "Olen päästetud!"
Kui usun elu lõpuni Issandasse Jeesusesse,
saan päästetud.
Pange tähele, et ütlesin: "kui".
Sellest räägime homme õhtul.
Olen varemgi öelnud, et minu naisel on suur usk
ja uskumus asjadest, mida räägin, aga on asi, mida jutlustan,
mida ta ei suuda uskuda või millega tal on raskusi.
Selleks on see, et ühel päeval on ta abikaasa täiuslik.
Selles ta kahtleb sügavalt.
Ta vastas sellele:
"Kui mu uskumused põhineks kogemustel,
ma ei suudaks seda uskuda.
Kui mu uskumused põhinevad Jumala Sõnal, siis usun!"
Mina mõtlen ka temast nii, et ühel päeval on mul täiuslik naine.
Kui ka tema usub ja allub oma Päästjale.
Mul on palju lihtsam uskuda, et mul on ideaalne abikaasa kui tal.
See ongi lunastus ning teeb sind täiuslikuks.
Uus Testament väidab seda selgesti ja selle pärast
Uues Testamendis on sõna "päästetud"
on kolmes erinevas ajavormis: minevikus, olevikus ja tulevikus
ehk meid päästeti, oleme päästmisel ning meid päästetakse.
See on protsess, mitte üks ainus tegevus.
"Päästetud armust" ei ole miski, mis juhtub hetkega.
See võtab terve eluea, sest meid päästetakse.
Kas usud, et kolmest ajavormist on kõige levinum tulevikuvorm?
Pääste, mida me ootame.
Kas ootad päästmist või pole sellest kunagi mõelnud?
Paulus ütleb usklikele Roomlastele 13:11:
"Nüüd on meie pääste lähemal kui siis,
kui me usklikeks saime."
Kas oled kuulnud, et mõni pastor tsiteeriks seda?
Oleme päästmisele lähemal kui siis, kui me usklikeks saime.
Enamik kristlasi usuvad, et on juba päästetud.
Kas oled kuulnud?
See pole tõsi.
Oleme lähemal päästmisele kui siis, mil päästetud saime.
Kui vaatan hommikul peeglisse, ütlen: "Jumal ei ole veel sinuga lõpetanud."
Ta ikka töötab selle kallal.
Ta jätkab, kuni minus alustatu on saanud täiuslikuks.
See on lunastus.
Ma ei küsi seda täna
aga kui küsin: "Oled sa päästetud?", siis loodan, et keegi ei tõsta kätt.
Vähemalt mitte need, kes on täiuslikud
ja arvavad, et on kõikidest pattudest päästetud.
Jumal on selle pärast mures.
Ta tahab sind päästa, et valmistada sind ette
uueks universumiks, mille Ta kunagi loob.
Kui ta ei tee sind täiuslikuks, siis sa rikud selle ära.
Kui läheksid taevasse sellisena nagu oled praegu,
kas rikuksid selle ära?
Tõenäoliselt.
Jumal pole sinuga veel lõpetanud.
Kui ütleme, et oleme armust päästetud,
siis räägime protsessist, mis pole veel lõpetatud.
Ühel päeval, tänu Jumala armule saab see tehtud.
Kui küsime, millest oleme päästetud
ja millal saame päästetud, leiame erinevaid vastuseid.
Piibellik vastus on, et saame päästetud kõigist pattudest.
Millal?
Kui saame täiuslikuks.
Saame loota, et see juhtub, kui Jeesus tuleb tagasi.
Johannes ütleb, et näeme teda nagu Ta on ja oleme Tema moodi.
Näeme Teda kui peeglist ja peegeldame Tema olemust.
Kui kedagi enam pole
ja vaatame vaid Jeesust, siis oleme Tema moodi.
See on lunastus.
Seega, ärge öelge kunagi,
et saite päästetud 20 a tagasi Billy Grahami teenistusel.
Ärge öelge, et pühapäeval said seitse inimest päästetud.
Öelge: "Alustasin päästeteel käimist 20 aastat tagasi."
ja "Seitset inimest alustasid pühapäeval päästeteed."
Olen seda aastaid õpetanud.
Inimesed ütlevad mulle nüüd:
"Sain päästetud, oih, mind hakati päästma."
Vastan: "Tore, räägid nüüd Uue Testamendi keeles."
Peetrus ütles: "Õndsus, mis on valmis tulema viimsel ajal."
Pääste, mis ootab meid.
Kui öeldakse "päästetud" minevikus, jäädakse sellest ilma.
Mina ootan tulevikku,
et saada päästetud ning loodan, et teiegi.
See on Uue Testamendi lootus.
Kes on päästetud ja kuidas?
Siin tekib vastuolu.
Kristlaste seas on sügavad eri arvamused küsimuses,
kuidas saame päästetud ja kes meid päästab.
Ilmselgelt on ühes otsas need, kes arvavad, et Jumal päästab.
Mitte keegi teine vaid Jumal teeb kõike.
Algusest lõpuni on Tema lunastaja.
Teises otsas on need, kelle sõnul on see meie endi teha.
Keskel, kus olen ka mina, ütlen, et see on kombinatsioon.
See on Jumala ja meie vaheline koostöö.
Seda ei juhtu, kui me ei tee koostööd.
Kingituse peab vastu võtma.
Kinkimine tähendab,
et kingitust ainult ei anta vaid võetakse tänuga vastu.
See tähendab tänu andmist.
Armulaud peabki olema võimalus tänu avaldamiseks.
Kui me täname Jumalat selle eest,
mida ta meile teinud on, nimetatakse seda armulauaks.
Seegi tuleneb sõnast charis, mis tähendab tänamist.
Euharistia tähendab: "Tänan sind!"
Sama sõna tähendab andmist ja tänuga vastu võtmist.
Kingitusest ei ole sulle kasu, kui sa seda kätte ei saa ega kasuta.
Laiendan veel neid kolme eriarvamust.
Need on seotud ajalooisikutega.
Need, kes arvavad,
et Jumal teeb kõike ise, seostuvad Calviniga.
Selgitan teile.
Kalvinism on väga erinev sellest, mida Calvin uskus.
Veel on teine nimi, Augustin, keda seostatakse samuti arvamusega,
et Jumal teeb kõike ise, algusest lõpuni.
Augustin ei nõustunud briti kristlase Pelagiusega,
kes ütles, et teeme kõike ise ning päästame end ise.
Peetrus ütles nelipühipäeval:
"Päästke end selle kurja põlvkonna eest!"
Selle väärastunud põlvkonna.
Seal vahel on hollandi mees, nimega Hermanszoon.
Ülikoolis käies võttis ta endale ladina nime Arminius.
Ta on minu suur kangelane.
Üritan anda teile kolm pilti.
Kujutage ette, et laine liigub muuli poole.
Osad inimesed on muulil, teised ujuvad vees.
Laine on suur ja kannab inimesi abitult merre.
Nüüd kujutage ette,
et kaks laipa ulbivad muulist mööda, sest nad on nüüd uppunud.
Keegi muulilt hüppab vette ja päästab ühe, kuid teist mitte,
tõmbab laiba kaldale ja hakkab elustama,
vajutades rinnale ja saab kopsudest vee välja
ning äratab ta uuesti ellu.
Teisisõnu on see kalvinism.
Mees oli uppunud ega saanud ennast ise aidata.
Kõike tegi teine inimene, kes ta päästis.
Kas püsite kaasas?
Pange tähele, et üks inimene jäi uppunult vette.
Nüüd on teine võrdpilt.
Kaks meest on vees hädas
ja hüüavad: "Päästke meid, sest me upume!"
Kaldalt vastatakse:
"Te saate end ise päästa, kui rohkem vaeva näete."
"Tõmmake end kaldale! Ujuge! Kiiremini!"
See on Pelagius.
Ta seab kõik vees olijad ohtu, öeldes:
"Pead ise vaeva nägema, et ennast päästa ja suutma seda."
Mina olen kahe vahel.
Minu pilt on selline, et mehed on ikka elus,
kuid abitud ohu osas, et laine kannab neid eemale.
Mees muulil viskab neile nööri, millel on päästerõngas ja ütleb:
"Haarake kinni! Ma tõmban teid kaldale!"
Selline on kolmas pilt. Ja see on Armenius.
Loodan, et seletasin seda võimalikult arusaadavalt.
Keskmises pildis tehakse koostööd.
Seal oli päästerõngas.
Nemad, kes päästerõnga abil päästetakse, ei ütle kunagi:
"Ma päästsin ennast ise." vaid: "Mind päästeti!"
Ta panustas ka ise oma päästmiseks, haarates päästerõngast.
Usun, et see on piibellik nägemus,
et Jumal on visanud meile Jeesuse näol päästerõnga ja ütleb:
"Haara sellest kinni ja mina tõmban sind kaldale!"
Usun, et mind on kaldale tõmmatud Jeesuse armu abil.
"Teie olete armust õndsaks saanud usu kaudu."
Mitte läbi usu vaid usu kaudu.
See on miski, mida sa ise tegid.
Seda oled ise teinud, haarates kinni Jumala Sõnast.
See on suur lahkarvamus tänapäeva kristlaste seas.
See läheb tagasi läbi ajaloo.
Idee, et Jumal teeb kõike ise, tähendab loogiliselt võttes,
et Jumal otsustab, kes saab päästetud.
See on Jumal, kes võimaldab neil uuesti sündida.
Ta on otsustanud nad päästa.
See uus sünd annab neile meeleparanduse ja usu.
Jumal teeb kõike ise.
Ta annab meeleparandust, usku ning meie ei pea midagi tegema.
Oleme päästetud tänu armule.
Seda arvavad kõik reformeeritud kristlased,
Augustin alustas seda mõtteviisi.
Talle ütles seda Martin Luther, kes oli sama ideoloogiaga munk.
John Calvin kirjutas suure köite
Institutes of the Christian Religion (tlk "Kristliku usu alused"),
mis on Augustinuse õpetus süsteemses usuteaduses.
Protestantlik usupuhastus
toetas suuresti Augustinuse õpetust, kuid muutus kalvinistlikuks.
Siin tekib segadus, millest räägin teile kohe.
Calvin ei uskunud
seda kalvinistlikku õpetust, mida teame tänapäeval.
Võiks isegi öelda, et Calvin polnud kalvinist.
Mure on selles,
et teda järgis Genfist mees nimega Theodore Beza.
Beza tegi Calvini õpetustest omad loogilised järeldused.
Tema õpetus oli palju karmim ja must-valgem kui Calvini õpetus.
Tänu Bezale muutusid,
eriti Hollandi kirikud, väga kalvinistlikeks.
Hollandi reformitud kirikud.
See tuli Beza järgi.
Hollandlane Arminius, kellest ennist rääkisin,
lõikas läbi Hollandi reformitud kirikutest.
Arminius uskus, et need, kes usuvad, saavad päästetud.
Seda usun minagi ja seda õpetab Uus Testament.
Need, kes parandavad meelt, paluvad patud andeks ja usuvad,
tuuakse kaldale tänu evangeeliumile.
Ma ei usu, et Jumal otsustab, kes saab päästetud.
Kui see oleks Tema otsustada,
küsiksin Jumalalt: "Miks Sa kõiki ei päästa?"
Kui see on vaid Sinu otsustada, miks siis jäävad paljud päästmata?
See on tähtis küsimus.
See tähendaks, et Jumal ei armasta kõiki.
See tähendaks, et Ta ei armasta maailma.
Ta armastaks ainult väljavalituid.
Sellega ei saa ma nõus olla.
Pauluse kirjas Timoteosele on selgelt öeldud:
"Jumal tahab, et kõik inimesed õndsaks saaksid."
Miks nad siis ei saa, kui see on Jumala teha?
Kas mõistate probleemi?
Minul pole seda probleemi, sest usun, Jumal armastab kõiki
ja kõik võivad saada päästetud, kui nad parandavad meelt ja usuvad.
Kui nad haaravad päästerõngast, tõmbab Jumal nad oma kaldale.
Nad ei tee seda.
Suur osa inimestest ei kasuta seda võimalust.
Räägid Jumala Sõna ja ainult vähesed kuulevad.
See pole Jumala süü vaid meie ja nende süü.
Need, kes ei ole päästetud, ei tohi Jumalat selles süüdistada.
Nad peavad ennast süüdistama, sest ei ole kuulanud.
Kalvinist aga usub, et see on Jumala süü.
Kui küsid, et miks Jumal, kes tahab, et kõik saaks päästetud,
miks Ta siis ei päästa, kui see on Tema võimuses?
Sellepärast nad räägivadki veidraid asju ja ütlevad:
"See on kõrge Jumala tarkus."
Teisisõnu vastust pole.
Neil polegi vastust
ja ütlevad, et vaid Jumal teab, miks Ta kedagi valib.
Inimese jaoks muudab see lunastuse loteriiks.
Mulle vähemalt.
Miks kuulutan teile evangeeliumit,
kui Jumal juba teab, keda Ta päästab ja keda mitte?
Olete justkui nukud.
Lõpetaksin kohe jutlustamise.
Jutlustan selleks,
et inimesed kuuleksid ja nad läbi usu vastaksid armule
ja võtaksid vastu lunastuse kingi, mida neile pakutakse.
Paljastan terve asja.
Ma ei ole nõus Pelagiusega, kes oli briti munk.
Kardan, et ta kaotas tee, sest kui ta läks Roomasse,
kohutasid teda väga Rooma kristlaste madalad normid.
Ebamoraalsed normid.
Talle tundus, et Rooma kristlased ei näe ise piisavalt vaeva.
Seega ta pani kogu vastutuse pääste tingimustest nende endi peale
ja õpetas, et uskmatutel on täielik vastutus saada usklikeks.
Mina pole sellega nõus.
Ma pole ka kalvinistide poolel, et öelda, et kõik on Jumala teha
ning Ta otsustab, kes saab päästetud ja teeb kõik ise.
Mina olen aga arminianlane.
Mind kutsuti arminianlaseks enne, kui üldse teadsin neist midagi.
Mõtlesin, et õpin selle mehe kohta, kui olen väidetavalt ta järgija.
Sain kolm köidet tema töödest.
Paksud, suured köited.
Hakkasin neid lugema ja mõtlesin,
seda ma ju jutlustangi, sest see on Piiblist.
Räägin temast veel natuke, sest tema nimest räägitakse palju,
kuid inimesed isegi ei tea, kes ta oli ja mille eest ta seisis.
Teiste kristlaste kritiseerimisest on saanud sildistamine.
Ta oli imeline mees.
Ta isa suri samal aastal, mil ta sündis.
Temast sai üliõpilane, kes käis mitmes ülikoolis.
Ta lõpetas Genfis,
kus oli ka Calvin kunagi, kuid nüüd oli see Beza kätes.
Ta kuulas Beza õpetusi ja mõtles:
"Ei, sellega ma ei saa nõustuda, sest see pole Piibliga kooskõlas."
Pärast mööda maid käies naasis ta lõpuks Amsterdami,
kus temast sai jutlustaja suurimas kohalikus kirikus.
Olen käinud seal kirikus, sealse peaväljaku lähedal.
Seal käis ka Hollandi kuninglik perekond.
Temast sai Hollandi kõige tuntum jutlustaja.
Ta jutlustas vajadusest, et peame vastama Jumala armule
enne kui see hakkab sinu elus toimima.
Hollandi reformitud kirikule ei meeldinud see kohe üldse.
Siiski ta elas nii pühalikku elu,
et keegi ei julgenud teda tema eluajal kritiseerida.
Milline maine tal oli!
Kõik tunnistasid, et tema eluviis oli pühalik.
Kohe, kui ta suri, peeti suur koosolek, kus otsustati, et ta oli hereetik.
Ta eluajal teda ei puututud, mis oli talle suur austusavaldus.
Peale tema surma korraldati
n-ö sinod ehk kirikukogu linnas nimega Dord.
Dordi sinod on sama, mida praegu kutsutakse kalvinismiks.
See on levinud üle maailma.
Kalvinism kogub jõudu ka USAs.
Nägin telekas tutvustust ühest kirikust Washingtonis,
millest on nüüdseks saanud väga tugev kalvinistlik kirik.
Ma ei tea, milline.
Nad näitasid seda kirikut ja ütlesid, et rahvamassid lähevad sellesse.
Hea uudis, et kõik sõltub Jumalast ning mitte meist.
Dordi kirikukogust tulid kalvinismi viis punkti.
Näete, see arusaam armust -
kutsun seda sõltumatuks armuks või vastupandamatuks armuks -
viitab, et Jumal sunnib meid tulema usule
ja survestab meid seni, kuni oleme päästetud.
Nad esitasid kalvinismi viis punkti,
mis huvitaval kombel moodustasid sõna TULIP (eesti keeles "tulp").
T.U.L.I.P. ehk kalvinismi viis punkti.
Tulp.
Holland on kuulus miljonite lillede tootmises, milleks on tulbid.
Need pole kõige ilusamad tulbid, mis on Hollandist tulnud.
Räägime need tähed läbi.
T - täielikult rikutud.
See on uskumus, et oleme nii patused ja patus surnud,
et me ei saa mitte kuidagi evangeeliumit omaks võtta.
Täiesti võimetud.
Kuni Jumal annab meile n-ö vaimse uuestisünni,
oleme võimetud meelt parandama või uskuma.
Mõttetu on paluda kellelgi meelt parandada ja uskuda,
kui nad pole selleks võimelised.
See on esimene uskumus.
Järgmine täht on U - tingimusteta valimine.
See tähendab, et Jumal valib
inimesest sõltumatult, keda päästa.
Jumal otsustab, et päästab ühe, kuid mitte teist.
Minule on see vastuvõetamatu.
Uuest testamendis ei ole nii.
Arminius tegi oma doktoritöö Jumala olemuse teemal.
Suurim küsimus oli: "Milline on Jumal tegelikkuses?"
Kas Ta pakub lunastust,
millest saame haarata, et meelt parandada ja uskuda
või kas Ta sunnib meelt parandama ja uskuma?
Kas meeleparandus on meie või Jumala teha?
Kas uskumine on meie või Tema teha?
Tingimusteta valimine tähendab, et Jumal, kes teab,
milline on elu tulevikus ega tee selle alusel otsuseid
ega milleski muus inimese juures, minevikus, olevikus ega tulevikus.
Ta lihtsalt valib nime ja ütleb: "Selle inimese ma päästan."
ega ütle meile kunagi, miks valis kellegi ja teist mitte.
Ebatavaline uskumus, eks ole?
Kolmas täht on L - piiratud lepitus.
See tähendab, et Jeesus ei surnud kõigi eest.
Jeesus suri vaid nende nimel, keda Jumal kavatses päästa.
Arvatakse, et Jumal ei karista kunagi inimest kaks korda.
Kuidas Ta saaks Jeesust meie pattude eest karistada
ja siis veel meid, kui me Teda vastu ei võta?
Selline mõte.
Piiratud lepitus tähendaks,
et Jeesus suri väljavalitute, mitte kellegi teise.
Calvin ise ei uskunud seda vaid teadis, et Jeesus suri kõigi eest.
Dordi kirikukogu tegi sellest kalvinistliku punkti.
Jeesus suri vaid väljavalitute eest, kelle Jumal oli valinud.
Neljas punkt, I - vastupandamatu arm.
See on usk, et arm ei ole välja teenimatu teene,
nagu mina olen öelnud, vaid vastupandamatu jõud.
Kui inimene kogeb armu, ei saa ta sinna midagi parata.
Ta päästetakse, hoitakse
ja tehakse täiuslikuks, sest Jumal otsustas nii.
Ta koostöö ei muuda midagi.
Vastupandamatu arm on kui Jumala poolt peale sunnitud
pääste või pühalikkus ja sunniviisiline taevasse minek.
Kõik see jõudis Augustinuseni,
kes õpetas esimesena, et Jumal kasutab inimeste peal jõudu.
Tänu sellele hakkas ka kirik
kasutama jõudu ristisõdade ja inkvisitsioonidega.
Idee, et Jumal kasutab inimeste peal jõudu,
et sundida neid enda juurde tulema ning sunnib neid meelt parandama.
Vastupandamatu armu mõte on kirikut suuresti kahjustanud.
Seetõttu on kirik kasutanud jõudu, et päästa uskmatuid.
Seda seostas Augustinus muide Jeesusega
ja tähendamissõnaga pulmapeost, kuhu inimesed ei tulnud.
Pulmapeo juht ütles siis:
"Mine ja käi inimestele peale, ja sunni neid, et nad tuleks..."
Ta ei mõelnud, et sunni jõuga ja tõmba inimesed jõuga sisse
vaid veenma inimesi võtma kutset vastu.
See üks kirjakoht sai Augustinusele õigustuseks
sundida inimesi saama kristlaseks.
Seda püüti inkvisitsiooniga teha.
Seetõttu kristlikud armeed kasutasidki jõudu,
et ristisõdade käigus võita pühi paiku tagasi võita.
Viies punkt on P - vaimulike kindlameelsus.
Leian, et see sõna on natukene eksitav.
Kutsuksin seda hoopis vaimulike alal hoidmiseks.
See on uskumus, et kui alustad kristlikku teekonda,
ei või sa midagi teha ja pead teekonda jätkama
ning selle ka lõpuni käima, sest Jumal sunnib sind.
See on uskumus,
et pühad jäävad lõpuni kristlasteks, sest Jumal lihtsalt sunnib neid.
Seegi pole piibellik.
Homme räägin, kas lunastust on võimalik kaotada.
Kas olete kuulnud lauset: "Kord päästetud, alati päästetud."?
Sellist lauset ega ideed ei leia Piiblist.
Piibel kutsub meid edasi pürgima ja pingutama.
Ilma pühalikkuseta ei näe keegi Issandat.
Sellest rohkem juba homme.
See kuulub kalvinismi juurde, et Jumal sunnib sind
pürgima pühalikkuse poole, kuni oled täiuslik.
Ma tean, et Piiblis on kirjas,
et Jumal saab lõpetada selle, millega on sinus alustanud.
Ta pole aga öeldud, et teeb seda tingimata.
Kirjas on, et Ta suudab.
Kirjas on et Ta suudab sind hoida, mitte, et ta kindlasti hoiab.
Need kes jätkavad Jumala usaldamist ja kuuletumist
ning jätkavad usuteed, on Jumal võimeline hoidma.
Neid saab Jumal viia täiuslikkuseni.
Üksnes neid, kes jätkavad uskumist ja kuuletuvad Jumalale.
Usku ei proovita hetkeks,
arvates, et siis saab taevasse ning siis on kõik tehtud.
Usk hõlmab ustavust ka siis, kui kõik on halvasti.
Jumalast kinni hoidmine, kui kõikjal näib olevat pimedus.
See on usk!
Päästev usk.
"Aga kes otsani vastu peab, see pääseb!" lubab Jeesus.
Kui vastu peame ning jätkuvalt usume ja usaldame Jumalat,
siis jõuame pärale, sest hetkel oleme teel.
Kui püsime sellel teel, siis jõuame taevasse.
Ma ei kahtle selles.
Kui kaldume teelt kõrvale, jõuame kuhugi mujale.
See on oluline tõde.
See ongi kalvinistlik uskumus, mida kutsutakse sõltumatuks usuks.
Neljandas punktis oli see vastupandamatu arm.
Ei usu, et Jumala arm on vastupandamatu.
Usun, et Ta andis meile vabaduse öelda "ei".
Vabaduse talle vastu panna ja mässata.
Vabaduse nagu öeldakse Uues Testamendis:
"Armu vaimu teotamine", kui läheme tagasi vana elu juurde.
Teame, et USAs on massides inimesi,
kes otsustasid Kristust uskuda, kuid ei ole enam õigel teel.
Väljalangejaid on igal pool.
Kohtun nendega.
Suurtel krusaadidel usule tulnute hulk on eksitav.
Tegime Inglismaal uurimuse pärast B. Grahami ustavat jutlustamist.
Tuhanded vastasid sellele.
Viis aastat hiljem olid 1/16 veel õigel teel.
Mure on selles, et kõik ülejäänud ütlevad:
"Me proovisime, kuid see ei toiminud."
Nad olid väidetavalt uuestisündinud kristlased.
Peame selle pärast muret tundma.
See ei tule automaatselt,
et usuletulnu jõuab lõppu ning pääseb taevasse.
Terve tee ollakse päästetud armust usu kaudu.
See ei saa hetkega tehtud,
protsess oleneb meie jätkuvast usust Jeesusesse.
Sellest täpsemalt juba homme.
Rääkisin teile päästvast ja sõltumatust armust.
Ülejäänud aja räägin veel ühest õpetusest armu kohta,
mis levib üle maailma internetis nagu kulutuli.
Millises maailmas me elame!
Hirmutav mõelda,
et minu jutlustust vaadatakse üle maailma,
sest Jeesus ütles, et iga hooletu sõna saab karistatud.
Minu jutlustused on täis hooletuid sõnu.
Need levivad kõikjale.
Armust on uus nägemus, mis levib maailmas väga kiiresti.
Seda kutsutakse vabaks armuks.
Kas olete seda kuulnud?
Sõltumatu arm on uskumus,
et arm ei ole teenimata teene vaid vastupandamatu jõud.
Vaba arm on selle vastand.
Seda õpetatakse USAs.
Nägin sellist raamatut nagu "Without Charge" (tlk "tasuta").
See raamat on vabast armust.
See levib suurelt.
Ma ei ütle kirjaniku nime,
kuid Singapuri keskelt ja levib läbi Aasia ja Aafrika.
Vaba arm.
Ütlen kohe, et arm ongi vabalt saada.
Selleks ei pea töötama,
seda välja teenima ega ka maksma.
See on tasuta.
See ei tähenda,
et selle saamiseks ei pea midagi tegema.
See on oluline osa.
Mõni kristlane kardab sõna "teod".
Olen juba öelnud, et Uues Testamendis on öeldud:
"olete armust õndsaks saanud usu kaudu
ja see pole mitte teist enesest."
Oleme päästetud, et teha häid tegusid,
kuid me pole päästetud tänu headele tegudele.
Oleme päästetud tänu Jumala vabale armule.
Mis on siis vaba armu õpetuses valesti?
Valesti on foobia tegude tegemisel.
Seega, ei peaks me nagu midagi tegema,
et päästetud saada, mitte kui midagi.
Kõigest uskuma.
Selle kohta on ka kirjakohti, mida kohe näitan.
Usun, et õiglasem oleks öelda "odav arm".
Arm ei ole odav, see on kulukas.
Jeesusele läks see kõik maksma.
Mõned ütlevad armu kohta:
"God's Riches at Christ's Expense" (tlk "Jumala rikkus Jeesuse arvelt").
Pole halb idee, kuid ei ole armu algne tähendus.
Usun, et kingitust tuleb ka vastu võtta.
Kui Jumal ulatab selle mulle, pean ka sirutuma ja vastu võtma.
Ükskord üritasin seda mõtet kirikus tähtsalt edastada.
Näite toomiseks oli mul šokolaadi tahvel.
Ütlesin, et see šokolaad on tasuta sellele,
kes esimesena selle võtab.
See oli hämmastav, et keegi ei liigutanud.
Ilmselt häbenesid nad sellele järgi tulla.
Lõpuks jooksis üks 10a poiss otse kiriku ette,
andsin talle šokolaadi, mille ta avas ja hakkas sööma.
Ütlesin: "See oli tasuta tahvel ja igaüks oleks võinud selle saada."
Kõigest üks inimene tuli selle järgi ja naudib seda.
Nii näen mina armu.
See poiss ei teeninud seda.
Ta ei teinud selle eest tööd.
See oli täiesti tasuta.
Ta pidi siiski midagi tegema, et see temale saaks.
Mõistate?
Mõte, et me ei pea armu saamiseks mitte midagi tegema
ei ole minu meelest piibellik.
Kingitus tuleb omaks võtta.
Põhjus, miks paljud ei ole armust päästetud,
ei ole Jumala otsus.
See on meie otsus.
Poiss sai šokolaadi endale, sest ta tuli sellele järgi.
Olin elevil ja üllatunud, et see oli poiss.
Olen kindel, et ka täiskasvanutele meeldib šokolaad väga.
Ükski neist ei tulnud.
Seepärast ei saa paljud päästetud, sest nad ei tee selleks midagi.
Tegudega ei teeni armu välja.
See on tasuta kingitus, mis tuleb vastu võtta.
Armu saab vastu võtta parandades meelt ja uskudes.
Need on teod, mitte tunded.
Need pole lihtsalt meie sees vaid tulevad meist tegudena välja.
Sellest räägib ka Jaakobuse kiri 2:26:
"nõnda ka usk ilma tegudeta on surnud."
See ei saa päästa.
Kui usk ei ole tegutse, siis ei saa armu.
Kui meie kolm last olid väikesed,
oli meil selline mäng, mille nimi oli usk.
Nad anusid: "Issi, palun mängime usku."
Kui seda mängisime, läksime trepi peale.
Nad astusid 4-5 astet ja seisid kolmekesi reas.
Nad küsisid: "Issi, kas püüad meid, kui hüppame?"
Panin käed selja taha ja vastasin: "Võib-olla".
"Seda te ei tea."
"Saate teada, kui hüppate."
Neile väga meeldis see mäng nagu praegune videomängude hullus.
Nad tundsid oma väikeses kõhus pinget.
Üks neist hüppas ja püüdsin.
See andis teisele lootust, kes julges ka hüpata.
Püüdsin kõik kolm kinni.
Ebakindlus oli alati olemas.
Nad ei teadnudki, enne kui hüppasid, kas püüan.
Sellepärast kutsusimegi mängu "usuks".
Nii õpetasime lastele, mida tähendab usk.
Enam me seda ei mängi.
Minu tervise pärast.
Nad on nüüd suured.
Lõpetasime selle mängu aga vähemalt nad õppisid usu kohta.
Usk on tegu.
See on nagu päästerõngast haaramine.
Usk hoiab seda.
Usk ei päästa, kuid arm päästab läbi usu.
See on Piibli tasakaal.
Me küll teeme midagi, et saada päästetud,
aga tegu ei teeni seda välja ega päästa meid.
Meie vastus armule annab meile armu.
Arm on kingitus.
Vaba arm tähendab, et sa ei pea midagi tegema.
Kui sa teed midagi,
kutsutakse seda tegudeks ja on nendele hukkamõistetav.
Teod ei tähenda, et pead midagi tegema.
Heade tegude abil ei saa lunastust.
Seda tähendavad teod Piiblis.
Jaakobuse kirja 2. peatükki
ei võtnud muide Martin Luther omaks.
Ta nimetas Jaakobuse kirja tegudele põhinevaks.
See tähendab, et ta meelest oli see kiri väärtusetu.
Kui ta oleks saanud,
oleks ta selle Uuest Testamendist eemaldanud,
sest seal on öeldud: "usk ilma tegudeta on surnud."
Jaakobus tõi kirjas kaks väga head näidet.
Üks on halvast naisest ja teine heast mehest.
Üks on prostituudist nimega Raahab, kes tegutses usu järgi
ja peitis Iisraeli spioonid Jeerikosse, kui nad uurisid linna enne ründamist.
Ta tegutses usust ja riputas punase paela oma aknale,
kui iisraellased ründasid, et nad tema maja ei ründaks.
Ta tegutses usust ja temast
sai Issanda Jeesuse esivanem, tänu oma usule.
Kas pole imeline?
Prostituut oli Jeesuse esivanem.
Teda mainitakse ka sugupuus Matteuse raamatus.
Tema usk päästis ta, kui iisraellased tulid vallutama.
Teine oli hea mees, Aabraham.
Ta toimis samuti usust, kui Jumal palus tal poja ohverdada.
See oli tema ainus poeg.
Ta poeg ei olnud poiss vaid sel ajal juba täismees.
Aastaid tagasi käisin Iisraelis ja külastan alati sealseid kunstnikke.
Neil tundub olevat rohkem nägemust kui teistel,
seega käin nende poodides ja stuudiotes.
Mulle meeldib nende kunst.
Läksin väiksesse poodi,
kus oli sandistunud mees oma vigase kehaga.
Kõik ta jäsemed olid rihmadega kinni.
Ta oli oma pingil suure suurendusklaasiga.
Ta tegi hõbedast väikseid mudeleid.
Inimesed mudelitel olid umbes 2 cm pikkused.
Nende nägudel olid ilmed.
Need olid imelised asjad.
Kui vaatasin riiulitel tema mudeleid, ütlesin:
"Sa teed Vana Testamendi kohta kujundeid?"
"Teen jah."
Vaatasin ringi ja valisin oma lemmiku,
milleks oli väike Aabraham, nuga püsti käes, valmis pussitama
Iisakit rindkeresse Mooria mäel.
Hõbemudelid olid kivi peal.
Seega küsisin: "Kas see kivi Mooria mäelt?"
Ta vastas: "Loomulikult!"
Ta tõi sealt kivi iga Vana Testamendi mudeli jaoks
ja kinnitas stuudios kõik hõbemudelid kivile.
Seal oli kivi peal ka palmipuu, mille kohal oli ingel tiibadega,
käed laiali, lahtise suuga, ütlemas: "Seis!"
Just siis, kui Aabraham oli oma poega tapmas.
Mul on see ikka alles.
Ta müüs selle mulle, aga ütles: "See ei saa kunagi sinu omaks.
See jääb alati minu skulptuuriks."
See on mu kirjutuslaua peal.
Vaatan seda tihti ja näen,
kuidas Aabraham hakkab Iisakit tapma.
Jakoobus ütleb, et see ongi usk.
Tema ainus poeg, kelle Jumal oli talle lubanud.
Poeg oli ta ainus tulevikulootus ja Jumal palus ta ohverdada.
Asja mõte on selles, et see väike mees...
Küsisin temalt, kuidas ta halvatuks jäi.
Ta astus miini otsa, ühe Iisraeli sõja käigus.
Tema küsis minult, miks ma Iisraeli tulin.
Vastasin: "Armastan Piiblit, mis räägib vaid Iisraelist."
Ta küsis: "Kui hästi Piiblit tunned?"
Vastasin: "Olen seda mõned aastad õppinud, miks küsid?"
Ta ütles: "Las ma kontrollin su teadmisi Piibli kohta."
Mõtlesin, mis nüüd tuleb.
Ta küsis, kui vana oli Iisak, kui Aabraham hakkas teda tapma.
Ütlesin: "Olen alati arvanud, et ta oli 12aastane poiss.
Ma ei tea, miks."
Ta ütles: "Eksid, ta oli kolmekümnendate alguses."
Teadsite seda?
See on Piiblis.
Mina seda küll ei teadnud.
Lugege, kuid ärge lõpetage lugemist peatüki lõpus
vaid lugege ka järgmine peatükk, sest sealt saate vihje.
Muide, Piiblisse ei pidanud tulema peatükid ja värsid.
Jumal ei palunud kunagi kellegil nii teha.
See on liiga mugav.
Me ei võta arvesse tervet lugu.
Võtame asju kontekstist välja ja toome ettekäändeid.
Kaldun teemast kõrvale, lähme asja juurde tagasi.
Aabraham näitas oma usku, kui ohverdas Iisaku.
Jumal ütles, ma ei taha Iisakit vaid toon teile ise ohverduse.
Aabraham vaatas ja nägi lammast, kelle sarved olid okastes.
Ta pea oli okastes.
Ta ohverdas lamba ja ütles pojale, milline vaatepilt.
See on sama mägi, millel Jeesus risti löödi.
Pea okastes kinni - Jumala tall.
Kui tähendusrikas!
Terve see lugu sai minu jaoks uuesti elavaks.
Milline ennustus Jeesusest!
Jakoobuse mõte oli selles, et nii prostituut Raahab
kui ka isa Aabraham kõigist ukslikest tegutsesid usu kaudu.
See on väga oluline!
Suur erinevus, kas usume midagi
või uskuda millessegi või kellessegi.
Olin suures Saksamaa linnas ühes väga kaasaegses kirikus.
Jutlustasin usust ja küsisin:
"Kui paljud teist usuvad, et olen olemas?"
Küsin ka teilt täna.
Kui paljud teist usuvad, et olen olemas?
Mõned teist nähtavasti ei usu.
Ma ei saa ka panna teid uskuma.
Oleksin pidanud küsima,
et kui paljud teist pole nõus jumalateenistusel kätt tõstma.
Küsisin siis ja küsin ka nüüd: "Kui paljud teist usuvad minusse?"
See on teistsugune küsimus.
Mitte paljud.
Mõned siiski.
Ma ei tea, kas te usute minusse, teie, kes te käe tõstsite.
Mitte enne, kui teete midagi, mis näitab, et usute minusse.
Ühes kirikus Saksamaal küsisin samad kaks küsimust.
Esimeses reas tõstis käe kenades riietes naine,
et öelda, et ta usub minusse.
Ütlesin: "Hea küll, aga ma ei tea, kas sa päriselt usud minusse.
Pead midagi tegema, et seda näidata.
Kui annaksid mulle valvata kogu oma raha, teaksin, et usud."
Terve see kirik tardus.
Oli haudvaikus.
Küsisin hiljem pastorilt, et kes oli see naine.
See naine oli linna kõige rikkam naine.
Ta abikaasal omas kesklinnas kogu kinnisvara
ning surres pärandas ta kõik oma naisele.
Mina veel palusin ta raha valvata, et näha, kas ta usub minusse.
Enne kui näitad mingi teo läbi oma usku Jeesusesse,
kuidas ta teab, et teda usud?
Jaakobuse kohaselt on usk ilma tegudeta surnud.
Kui teed midagi, et näidata, et usud Jeesusesse,
siis see on usk, päästev usk.
Sama käib meeleparanduse kohta.
See pole vaid vabandamine.
See on näitamine läbi tegude, et palud andeks.
Seepärast ütles Ristija Johannes, kui inimesed tulid veeristimisele:
"Kandke õiget meeleparanduse vilja."
Temalt küsiti siis: "Millist vilja?"
Ta vastas, annetage oma riideid kellelegi, kellel vaja.
Kui kiusate kedagi, lõpetage!
Ta loetles üles väga praktilisi asju,
et nad saaksid näidata, et parandavad meelt.
Kui Paulus jutlustas, rääkis ta meeleparandusest.
Ta ütles: "Ma ei olnud kuulmatu taevase nägemuse vastu."
Kas keegi teist oskaks selle lõpuni rääkida?
Ta ütles: "Ma ei olnud kuulmatu taevase nägemuse vastu..."
Mida ta tegi?
"...vaid jutlustasin paganaile,
et nad meelt parandaksid ja pöörduksid Jumala poole
ning teeksid õigeid meeleparanduse tegusid."
Kunagi ammu tuli minu juurde mootorratturist noormees.
Kuulsin teda juba miili kauguselt.
Ta jõudis mu ukse taha.
Ta oli üleni mustas nahksetes needitud riietes.
Ütlesin: "Tere, Paul. Mis mureks?"
Tahan rääkida. - Olgu, tule sisse.
Ta istus ühele minu tugitoolile,
millel on siiani jäljed tema tagi neetidest.
Küsisin: "Millest sa rääkida soovid?"
Ta vastas: "Tahan saada ristitud."
Küsisin: "Kas tead, kuidas see käib?"
Tema: "Jah, topitakse vette. Olen sind näinud."
Tahad siis, et sind vette topitaks?
Ja.
Küsisin: "Paul, kas tead, mida tähendab meeleparandus?"
Ta vastas: "Pole kunagi kuulnud."
Ütlesin: "Palun kuula.
Tahan, et läheksid koju ja küsiksid Jeesuselt ühe küsimuse.
Küsi Jeesuselt, kas su elus on midagi, mis Jeesusele ei meeldi."
Kaota see ja siis naase!
Ta läkski ära.
Kolme nädala pärast kuulsin jälle motika häält.
Teadsin, et Paul tuleb.
Juba ta oligi mu ukse taga.
Ütlesin: "Tere, Paul. Mis nüüd?"
Ta vastas: "Tehtud."
Küsisin: "Mis asi?" - Lõpetasin küünte närimise.
Ütlesin: "Olgu nii, Paul. Ma võin su nüüd ristida."
Paul näitas mulle meeleparanduse vilju.
Seda oli palju enam, kui teilt paluti enne ristimist.
Mulle näitas see seda, et Paul oli Jeesuse suhtes tõsine.
Kui Jeesus ütles,
et talle miski ei meeldi, siis Paul lõpetas selle.
Halleluuja selle eest!
Need on meeleparanduse ja usu teod,
mis ei teeni välja lunastust, kuid on olulised selle vastuvõtmiseks.
Vaba armu kuulutajad ütlevad:
"Ainus tegu, mida pead tegema, on uskuma."
See on sisemine tegu ega tähenda väliselt millegi tegemist.
Meelt ei ole vaja parandada, et saada päästetud.
Selline õpetus levib nüüd üle maailma Singapuris ja USAs.
"Pole vaja meeleparandust, saad päästetud ka ilma tegudeta.
Pead ainult sisemiselt uskuma ning see on kõik."
Lisaks sellele õpetavad nad, et lepitatud ei saa üksnes minevik
vaid ka tulevased patud saavad andestatud samal ajal.
Teisisõnu sa ei pea midagi tegema, et saada päästetud.
Leian, et see on väga ohtlik õpetus,
et ei pea meelt parandama, ainult uskuma.
Millele see põhineb?
Nad on kõik Uue Testamendi õpetused
jaotanud kahte kategooriasse.
Esimest kutsutakse lunastuseks ning teist jüngerluseks.
Kõik, mida Uues Testamendis innustatakse meid tegema,
on pandud jüngerluse kategooriasse.
Lunastusel pole sellega justkui mingit pistmist.
Vaja on vaid uskuda sisemiselt.
Sõna "tegu" on üks levinum sõna Uues Testamendis.
Kõik puudutab jüngerlust ja lunastusega pole mingit pistmist.
Nad eraldavad jüngerluse ja lunastuse,
justkui Jeesuse järgimisel poleks mingit pistmist lunastusega.
Nad on võtnud kõik kohad Uuest Testamendist,
kus palutakse inimestel Jumala armu läbi asju teha
ning paigutanud selle kõik jüngerluse alla.
Selle lahutamise põhjaks on kaks kirjakohta Uues Testamendis.
Esimene on Apostlite teod 16,
kus Paulus kõneles Filipise vangihoidjaga,
kes küsis temalt, mida ta peaks tegema usule tulekuks.
Paulus vastas: "Usu Issandasse Jeesusesse, siis saad õndsaks."
Kõik.
Nad on rajanud lunastuse õpetuse selle kirjakoha peale.
Nad ütlevad, et see on kõik, mida pead tegema.
Nad vist unustasid, et Paulus palus vangihoidjal end ka ristida.
"See on ju mingi tegu, millel pole lunastusega pistmist."
Teisisõnu tegu tähendab,
et kõik sinu teod on lunastuse kategooriast väljaspool.
Seega meeleparandus tuleb väljapool kasti.
Usk koos teoga on kastist väljas.
Taevasse pääsemiseks peab vaid sisemiselt uskuma.
Meelt ei ole vaja parandada, sest see läheb jüngerluse alla.
See on kahe asja eraldatus, mis käivad Uues Testamendis koos.
Jüngerlus ja lunastus on Uues Testamendis otseses seoses.
Teine alustala nende õpetlusele, et meeleparandus pole vajalik,
tuleneb Johannese evangeeliumi valest tõlgendamisest.
Johannese evangeelium ei maini meeleparandust.
Kas olete märganud?
See mainib usku ja uskumist, kuid mitte kordagi meeleparandust.
Nad väidavad,
et Johannese evangeelium on kirjutatud evangelismi jaoks,
sest lõpeb sõnadega: "Need on kirjutatud, et te usuksite."
"Et teil uskudes oleks (igavene) elu tema nime sees."
Tõsi, nii on Johannese evangeeliumi lõpus kirjas,
aga see on vale tõlgendus.
Kõikjal Johannese evangeeliumis
on sõna "uskuma" kestva oleviku vormis.
See ei tähenda, et usu korraks vaid jätka uskumist.
Kõikjal Johannese evangeeliumis on mõeldud jätkuvat uskumist.
"Sest nõnda on Jumal maailma armastanud,
et ta oma ainusündinud Poja on annud, et ükski,
kes temasse usub (jätkuvalt), ei saaks hukka..."
Kestvas olevikus: kes temasse usub jätkuvalt.
Sama nagu, kes hingab.
Mingi tegevuse jätkamine.
See on läbi kogu Johannese evangeeliumi.
Lõpus on öeldud:
"Maailm ei mahutaks kirjutatavaid raamatuid sellest,
mida Jeesus tegi ja ütles, kuid need, mis on kirjas,
on selleks, et te jätkuvalt usuks, et Jeesus on Jumala Poeg
ning seda jätkuvalt uskudes on teil elu Tema nime sees.
Väga kahju, et paljud Piiblid ei too tegusõnade õiget vormi välja.
Naaseme Johannese 3:16 juurde.
"Nõnda on Jumal maailma armastanud,
et oma ainusündinud Poja on annud, et ükski,
kes temasse jätkuvalt usub, ei saaks hukka,
vaid et temal oleks igavene elu!"
Küsi kellelt iganes, kes oskab kreeka keelt
ning nad kinnitavad, et algne tekst on kestvas olevikus.
Teisisõnu Johannese evangeelium ei kirjutatud usku pööramiseks
vaid selleks, et usklikud jätkaksid uskumist.
Kui see on eesmärk,
pole ime, et seal pole meeleparandust ega ristimist,
sest selles eeldatakse, et lugejal on see juba tehtud.
See julgustab: "Jätka uskumist!"
See, et Johannes ei maini meeleparandust,
ei tähenda, et seda pole vaja.
Ta eeldab, et ei pea seda ütlema, mistõttu julgustab: "Jätka uskumist!",
sest Johannese kodukohas, kui ta kirjutas evangeeliumi,
oli hereetik Cerentius, kes õpetas Jeesuse kohta valet.
See valeõpetus jõudis kirikusse ja Johannes kirjutas kirja usklikele,
et nad jätkaks uskumist, et Jeesus on Jumala Poeg.
Oluline on et usk jätkuks.
See ka päästab!
Sellest räägime homme õhtul.
See vaba armu õpetus
teeb meeleparanduse vähetähtsaks ning väidab, et seda pole vaja.
See kaotab usku, kuna alavääristab ristimise olulisust
ning lükkab Püha Vaimu kõrvale.
Ühesõnaga, arm on vaba,
aga kui korraks usud, siis pole rohkem vaja.
Kõik patud, mida peale seda teed, on juba andestatud.
Kas kujutate ette selle tulemust?
Võin öelda.
Õpetus n-ö vabast armust, on haaranud Lõuna-Aafrika kirikud.
Küsisin pastoritelt, millist mõju avaldab see kristlastele.
Nad kõik vastasid samamoodi:
"Lahutuste ja uuesti abiellumiste arv suureneb kiiresti."
Kas pole huvitav?
Kuigi lahutus ja uus abielu on vale, pole hullu, saate juba ette andeks.
Vahet pole, kuidas nüüdsest elate.
See on selle valeõpetuse vili.
Minu aeg tänaseks lõpeb.
Võtan kokku, millest jutlustasin.
Usun, et oleme armust päästetud.
Armastan seda!
Armastan sõna "arm".
See on lahke, lahke ja välja teenimatu.
Jah, see on tasuta, sest Jeesus maksis selle eest,
kuid mitte selles mõttes, et me ei peaks meelt parandama,
uskuma ja ristitud saama ning Püha Vaimuga täituma.
Peame teatud asju tegema, et saada armu.
Kaks valet asja, millest rääkisin, on sõltumatu arm
ja vastupandamatu arm, mis on kui jõud.
Jumal sunnib sind jõuga kristlaseks.
Jumal sunnib sind olema kristlane ja käima usuteed lõpuni käima.
Ma ei usu seda hetkekski.
Teine vale nägemus armust on vaba arm,
seega pole vaja meeleparandust, ristimist ega midagi sellist,
üksnes seda, et sisemiselt usuksid.
Sa ei pea isegi ühtki sammu või tegu tegema.
Tuleb ainult uskuda
ja siis on mineviku ning tuleviku patud andestatud.
Oled sees, päästetud ja said taevasse minekuks pileti.
Mina usun päästvat armu.
Sellist, mis on Piiblis.
See pole vastupandamatu jõud ega õigustus patuseks eluks.
Jumal tänatud armu eest.
Tänu Jeesusele Ta armu eest.
Olgu tänatud Püha Vaim, kes on Armu vaim.
See kõik on meile antud Jumala heldest südamest,
kes armastab andmist.
Jääge päästva armuga!
Kasutage seda piibellikul moel, et levitada head uudist kõigile.
Palvetame.
Isa, annan kõik öeldu Sinu kätesse.
Kui ütlesin midagi valesti,
palun, kustuta see me mälust enne kui see teeb kahju.
Kui olen aga rääkinud tõtt,
las Püha Vaim kinnitab tõtt meie südametes,
et usuksime seda mitte jutlustaja vaid seetõttu, et see on Sinu sõna.
Sulle annan kõik ülistuse ja au, sest see kuulub vaid sulle.
Jeesuse nimel. Aamen.
Tõlge: Kairi Mänd