o
KÄRSIMYS JA VAINOT
He sanoivat, ettei seurakunta lue itse Raamattua.
He kuuntelevat muita opettajia, eivätkä opiskele sitä itse.
Voisinkohan auttaa?
Sanoin tulevani neljäksi sunnuntai-illaksi.
Jokaisena iltana tutkisimme yhtä Raamatun kirjaa.
Viettäisimme 3 tuntia yhdessä, pitäen välissä kahvitauon.
Esittelisin yhden Raamatun kirjan seurakunnalle.
Teimme niin neljänä iltana.
Heidän oli luettava se Raamatun kirja ennen tuloaan.
Ja myös illan jälkeen.
Kirjasta saarnattaisiin kuukauden ajan,
ja kotiryhmät opiskelisivat sitä myös kuukauden.
Näin he kuukauden jälkeen kokivat tuntevansa yhden Raamatun kirjan.
Tähtäsin siihen, että he innostuisivat kirjasta niin,
että innolla halusivat kotiin sitä lukemaan, ja myös -
halusin antaa riitävästi infoa ja taustatietoa,
että sitä lukiessaan he ymmärtäisivät sen. Se toimi.
He innostuivat jälleen Raamatustaan.
Kuinka monella on jo tämä kirja?
Miksiköhän tätä pitäisi vielä mainostaa?
Muutamalla ei ole tätä.
Neljän kuukauden jälkeen pastorit sanoivat minulle,
että halusivat minut sinne kuudeksi vuodeksi.
Sanoin olevani ehkä taivaassa jo silloin, mutta teimme niin.
Kuuden vuoden ajan kävin siellä, ja tutkimme jokaisen Raamatun kirjan.
Käytin pienoismalleja, valokuvia ja karttoja,
mitä tahansa tehdäkseni kirjasta elävän.
Noiden puheiden äänitteet levisivät kaikkialle,
ja valituskirjeitä tuli kaikkialta.
He eivät kyenneet näkemään valokuvia ja karttoja.
Joku sanoi, että minun olisi tehtävä sama uudestaan videolle.
Tein niin. Kävimme koko jutun läpi uudestaan.
Ajattelin sen loppuvan siihen, mutta suurin uskonnollinen -
kustantamo Britanniassa halusi sen kaiken kirjana.
Sanoin, etten pystynyt tekemään sitä jälleen.
Annoin heille luvan käyttää videoiden ääninauhojen tekstiä.
Auttaisin heitä editoimaan sen.
Näin kirja toteutui.
Nyt sitä saa niin monella kielellä. Se on juuri ilmestynyt kiinaksi.
Se on käännetty hollanniksi, italiaksi,
suomeksi, kaikenlaisille kielille.
Muutama kappale löytyy kirjamyynnistä.
Mitä lie olisivat tehneet minulle, jos en olisi mainostanut? Se siitä.
Kiitos. Aivan, hyvä idea.
Nyt minulla on erityinen sana tälle illalle,
mutta koen, että saarnaan ylösnousemuksesta huomenna.
Tänä iltana puhun kärsimyksestä.
Kristityt joutuvat kärsimään muita enemmän tässä maailmassa,
koska kärsimme, mistä kaikki muutkin -
langenneessa maailmassa.
Luonnonkatastrofit koettelevat kristittyjä yhtälailla.
Maanjäristykset, tulvat, nälänhätä, syöpä, vanhuus,
kaikki nämä koettelevat kristittyjä yhtälailla.
Elämme langenneessa maailmassa. Sota vaikuttaa kaikkiin.
Niin myös talous.
Kiinnostavaa, että toinen atomipommi,
joka pudotettiin Nagasakiin Japanissa,
oli maan kristityin kaupunki.
Tuo atomipommi kaasutti monet kristityt.
Langenneessa maailmassa kristityt altistuvat -
muiden tavoin kärsimyksille.
Jopa enemmän, koska elämme jumalattomassa maailmassa.
Kärsimme, koska olemme sopeutumattomia, muukalaisia.
Emme kuulu tänne. Olemme taivaan kansalaisia.
Siksi emme oikein kuulu minnekään.
Ihmiset tulevat huomaamaan sen, ja kohtelevat meitä muukalaisina.
Kärsimme muita enemmän, kuten Johannes kirjoitti.
Tiedämme olevamme Jumalan lapsia, ja että koko maailma on -
paholaisen hallinnan alla.
Paholaisen hallinta tietää meille vaikeuksia.
Rakastan Jeesuksen rehellisyyttä. Kun olin nuori kristitty,
kuuntelin todistuksia, ja uskoin niihin.
Kun he tulivat uskoon, vaikeudet olivat ohi.
Uskoin, että niin piti käydä minullekin,
mutta todistukseni on päinvastainen.
Tultuani Jeesuksen luo vaikeuteni alkoivat.
Kun täytyin Pyhällä Hengellä, vaikeuteni pahenivat.
Olen kärsinyt viimeisinä 10 vuotena enemmän kuin aiemmin yhteensä.
Todistukseni ainakin sopii Jeesuksen lupauksiin.
"Maailmassa teillä on ahdistus, mutta rohkaistukaa,
olen kaiken yläpuolella. -
Olen voittanut, joten kaikki vaikeudet ovat allani. "
Mutta Hän lupasi vaikeuksia. Kristuksen luo tulosta ne alkavat.
Kun täyttyy Hengellä, vaikeudet pahenevat.
län myötä ne vain lisääntyvät.
Mutta halleluja, vaikeutemme tuottavat suurta iloa tulevaan!
Aiheeni on kärsimys. Uskon tämän olevan teille profeetallista sanaa.
Se valmistaa kärsimään Jeesuksen tähden.
Aihe vaikuttaa erikoiselta, mutta se on hyvin tärkeä.
Ensimmäiseksi haluan sanoa täältä Raamatusta,
että kärsimys on normaalia kristillisyyttä.
Se ei ole epänormaalia tai poikkeavaa, vaan normaalia.
On välttämätöntä puhdistaa uskoaan.
Raamattu vertaa uskoa hienoimpaan kultaan.
Se on kalliimpaa kuin kulta, ja tarvitsee puhdistavaa tulta.
Aikoinaan kullanpuhdistuksessa... Kertoa nyt tästä Johannesburgissa!
Entisaikoina kulta puhdistettiin keittämällä ja sulattamalla.
Kuonaa poistettiin pinnalta niin kauan,
kunnes näki kasvojensa heijastuvan kullasta täydellisesti.
Näin on uskomme kanssa. Jumala poistaa kuonaa elämästämme,
kunnes näkee omat kasvonsa täydellisinä meissä.
Kärsimys puhdistaa kullan, tuli puhdistaa sen.
Kärsimyksen tulen läpi meneminen puhdistaa, tekee uskostamme -
kallisarvoisempaa. Ja tämä on aiheeni tänään.
Uusi testamentti mainitsee kristityn kärsimyksen yli 100 kertaa.
Emme voi välttyä siltä. Se löytyy melkein joka sivulta.
Kärsiminen on normaalia. Jeesus sanoi vuorisaarnassa:
"Kun teitä loukataan, solvataan ja vainotaan,
palkkanne on oleva suuri taivaassa."
Hän olettaa, että meitä tullaan solvaamaan,
tulemme kärsimään ja kokemaan vainoa normaalina asiana.
Hän sanoo myös, ettei tullut tuomaan rauhaa, vaan miekan,
erottaen perheet toisistaan.
Jopa perheen sisällä Kristus saa aikaan jakautumista.
Se aiheuttaa jännitettä ja lisää kärsimystä.
Johanneksen evankeliumissa Jeesus sanoi: "Maailmassa -
teillä on ahdistus." Hän käyttää mielenkiintoista sanaa: tribulim.
Siksi kutsutaan noin kahden neliön kokoista puista äestä,
jonka alapuolella oleviin reikiin on kiinnitetty piikiviä.
Aasi vetää sitä puimattomien jyvien yli.
Alla olevat terävät kivet erottavat jyvät akanoista.
Se on kuvaava ilmaisu. Tuntuu kuin ylitsesi ajettaisiin,
ja tribulum viiltäisi ja satuttaisi sinua.
Tätä Jeesus kehotti meitä odottamaan.
Evankeliumeissa sanotaan, että kun väkijoukot -
halusivat seurata Jeesusta, hän sanoi, ettei niin tulisi tehdä,
elleivät olisi valmiit ottamaan ristiään päivittäin.
Eli iankaikkisen elämän hintana on päivittäinen kuolema.
Emme ole tottuneet siihen.
Elämme niin sanotussa eksistentiaalisessa ajassa.
Haluamme Herran tuovan onnea, turvallisuutta ja lohtua,
ja kaikkea, mikä tekee elämästämme hyvän.
Mutta Hän on luvannut kärsimystä täällä ja onnea ikuisuudessa.
Monet haluaisivat olla onnellisia täällä ja pyhiä myöhemmin.
Jumalan tahtoo, että olemme pyhiä täällä ja onnellisia myöhemmin.
Mutta eksistentiaalisuuden ajassa onni halutaan heti.
Olemme liian kärsimättömiä hyväksyäksemme sen,
että ahdinko kuuluu tänne, ja vapaus siitä tulevaan aikaan.
Haluaisimme niin toisin päin, jos vain mahdollista.
Kun menemme Apostolien tekoihin... En kutsu sitä siksi,
koska kaikkia apostoleja ei ole mainittu,
mutta etenkin, koska sen tulisi olla "Apostolien ahdistukset".
Siellä he yksi toisensa jälkeen joutuivat pulaan.
Johannesta lukuunottamatta he eivät kuolleet vanhuuteen.
Muut 11 tapettiin, kun he olivat melko nuoria.
Vain Johannes säästyi, sillä hän huolehti Jeesuksen äidistä.
Pietari, Johannes, Stefanus, Jaakob ja Paavali kärsivät,
koska olivat Jeesuksen Kristuksen seuraajia.
He lupasivat, että mekin tulisimme olemaan.
Sanan "todistaja" merkitys on muuttunut. Kun Jeesus sanoi -
heidän olevan hänen todistajiaan,
hän käytti kreikan sanaa m- a-r-t-u-r, martur.
Hän kutsui heidät olemaan marttyyreja.
Aluksi se tarkoitti henkilöä, joka todisti suullaan ja elämällään,
mutta pian se tarkoitti henkilöä, joka kuoli Jeesuksen tähden.
Sitä nykyään marttyyri tarkoittaa.
Ei todistajaa, vaan joka todistaa Herrasta kuolemallaan.
Tajuattekohan, kuinka monta kristittyä vuosittain -
kuolee Jeesuksen tähden?
Noin neljännesmiljoonaa.
Noin 250000. Viime vuonna se oli lienee 268000.
Noin neljännesmiljoonaa kristittyä kuolee uskonsa tähden joka vuosi.
Mahdatteko kuulla tästä seurakunnassanne?
Sitä tapahtuu parhaillaankin. Haluatteko tietää, missä?
Indonesiassa, Burmassa,
Pakistanissa, Etelä-Sudanissa,
Pohjois-Nigeriassa.
Ja sattumoisin jokainen näistä on muslimimaa.
Niissä tätä tapahtuu.
Siellä ihmisiä kuolee Jeesuksen tähden.
He ovat meidän veljiämme ja siskojamme.
Kun tapaa Herran tähden kuoleman kohdanneita,
tapaa pyhiä.
Kun avaamme epistolat, siellä tätä on lähes joka sivulla:
miten kärsiä Jeesuksen tähden, miten kohdata kärsimys,
ei vääryyden tähden, vaan tehden oikein.
Kyse on skandaalista, jos kristitty kärsii, kun toimii väärin.
Mutta kun tekee oikein, syynä on Jeesuksen seuraaminen.
Kirjeissä jatkuvasti mainitaan kärsimys.
Otetaanpa Pietarin kirje.
Se kirjoitettiin aikana, siis ensimmäinen kirjeistä,
kirjoitettiin aikana, jona Nero oli Rooman valtakunnan hallitsijana.
Nero aiheutti kristityille hirvittävää kärsimystä.
Hän halusi pitää juhlia palatsin puutarhassa.
Soihdut puuttuivat,
ja niin hän peitti kristittyjä piellä tai tervalla -
sitoi heidät paaluihin puutarhaan, ja sytytti heidät tuleen -
valaistakseen juhlansa.
Ja sitten huvin vuoksi hän puetti heidät villieläinten nahkoihin -
ja usutti villieläimet kimppuun.
Näin tapahtui muutama vuosi Jeesuksen kuoleman jälkeen.
Nero vainosi kristittyjä ja seurauksena -
vainon aallot levisivät läpi Rooman valtakunnan.
Pietari kehotti hajaantunutta seurakuntaa valmistautumaan -
kärsimyksiin. Vaino leviäsi ja saavuttaisi heidät.
Koko Pietarin ensimmäinen kirje on kärsimyksestä.
Tulee kärsiä iloiten ja hiljaa, kuten Jeesus oli tehnyt.
Hän vaikeni vihollistensa edessä oikeudenkäynnissään.
Kun lukee esimerkiksi 2. Korinttolaiskirjettä,
näkee miten Paavali kärsi uskonsa tähden:
haaksirikkoutuneena, henkihieveriin kivitettynä,
ruoskittuna useamman kerran 39 lyönnillä.
Hän luetteli nämä asiat sanoen vain kantavansa ruumiissaan -
Herransa Jeesuksen arvet, joita kukaan ei voi viedä.
Hänen ruumiinsa oli arpinen päästä jalkoihin,
koska hän uskoi Jeesukseen.
Ilmestyskirjassa on kirjeet seitsemälle seurakunnalle,
jotka olivat kriisin partaalla.
Ne kirjoitettiin noin 90 jKr.
Jotakin hirvittävää oli tekeillä. Rooman keisarina oli Demitianus.
Hän sääti, että kerran vuodessa,
hänen kutsumanaan "herran päivänä",
kaikkien Roomassa tuli uhrata hänelle ja sanoa:
"Keisari on herra" ja polttaa suitsuketta hänen edessään.
Alkuseurakuntaa koeteltiin. Sanoisivatko he keisaria herraksi,
kun uskontunnustuksessaan Jeesus oli Herra.
Heidän oli valittava.
Kieltäytyminen toisi ongelmia.
Seitsemästä kirjeen saaneesta seurakunnasta,
kaksi jo kärsi.
Jeesuksella ei ollut valitettavaa seurakunnista, joissa kärsittiin.
Niitä seurakuntia, jotka eivät kärsineet, hän kritisoi.
Niistä valitti.
Kun seurakunta kärsii, Jeesus ei valita siitä,
koska hän huomaa, että kärsivä seurakunta seuraa häntä.
Uuden testamentin mukaan -
kärsiminen on normaalia kaikille kristityille.
Mitä kirkkohistoriaan tulee, niin samanlaista kärsimystä -
oli kristinuskon ensimmäiset 300 vuotta.
Seurakunta kärsi hirvittävästi Rooman valtakunnan toimesta.
Luin nuoresta äidistä, joka oli pidätetty uskonsa tähden -
vauvansa kanssa.
Vauva laitettiin viereiseen tyrmään.
Hän kuuli vauvan itkevän nälkää.
Jos kieltäisi Kristuksen, hän saisi ruokkia vauvansa.
Moniko äiti tänään voisi sanoa ei? Mutta hän kieltäytyi.
Lopulta hän kuuli itkun lakkaavan: vauva kuoli maidon puutteeseen.
Nainen noudettiin. He tekivät tulen,
panivat rautalevyn sen päälle, kunnes se oli kuuma,
ja paistoivat hänet elävältä, koska -
hän halusi seurata Jeesusta. Siinä kaikki.
Kristinuskon ensimmäisinä 300 vuotena -
monin tavoin käännyttiin kristittyjä vastaan.
Seurakunta kasvoi nopeimmin noina vainojen vuosina.
On yhä totta, että painostuksen alla seurakunta kasvaa.
Määrällisesti sekä laadullisesti.
Mukavuudenhaluisena se ei kasva läheskään niin nopeasti.
Siksi alueilla, missä kristityt kärsivät, seurakunta kasvaa.
Paholainen ei ole koskaan voinut tuhota seurakuntaa ulkoakäsin.
Hän kykenee siihen sisältäpäin -
harhaopilla ja erikoisilla käsityksillä,
joista puhun iltapäivisin pastoreille.
Seurakunta, joka kokee ulkoista painostusta, jota vainotaan,
kasvaa määrällisesti ja laadullisesti.
Voisin viedä teidät moniin paikkoi- hin maailmassa, missä kristityt -
eivät voi kokoontua kuulemaan julistajaa,
ilman että salainen poliisi tekisi muistiinpanoja ja kirjaisi nimiä.
Päivinä, joina rautaesirippu yhä halkaisi Euroopan,
tein käyntejä sen taakse.
Se oli vakavoittava kokemus.
Kerran menin seurakuntaan Tsekkoslovakiassa.
Vein rahaa, jotta he voisivat rakentaa kirkkorakennuksen.
Ja minä saarnasin.
Huomasin, ettei tulkkini kääntänyt kaikkea sanomaani.
Hän itse asiassa suojeli minua,
koska tiesi, mitä salaisen poliisin miehet kirjoittivat ylös.
Vierailuni jälkeen he antoivat pastorille paperin,
johon oli laitettu syytteet minua vastaan.
He sanoivat David Pawsonin sanoneen näin ja näin,
ja hän pastorina oli kutsunut minut seurakuntaansa.
Pastorin luettua listan, hän sanoi rehellisesti:
"David ei sanonut mitään näistä asioista."
Hän tiesi, koska oli ollut läsnä, ja kielsi väitteet.
He käskivät hänen allekirjoittaa paperin hyväksynnän merkiksi,
tai hänet lähetettäisiin vankilaan 6 kuukaudeksi.
Sain tietää tästä vasta ollessani konferenssissa Berliinissä, Saksassa.
Joku osoitti tsekkipastoria ja sanoi: "David, tiesitkö,
että tuo mies joutui vankilaan 6 kuukaudeksi, -
koska ei allekirjoittanut valheellista paperia sinusta."
Minusta tuntui kamalalta, että mies jätti perheensä -
ja meni vankilaan 6 kuukaudeksi,
koska kieltäytyi allekirjoittamasta valheellista paperia.
Kiitin häntä siitä. Miten veljellinen teko.
Se tuntui kamalalta.
Ensimmäiset 300 vuotta seurakunta kasvoi alati.
Olen hiljattain opiskellut kirkko- historiasta aivan uusia asioita.
Keskiajalla seurakunta oli vahva Mesopotamiassa,
Aasiassa: Intiassa, Kiinassa, Tiibetissä ja Japanissa.
Mutta kaikki nämä seurakunnat tuhottiin.
En ollut tiennyt sitä.
Luin, että he kärsivät uskonsa tähden.
Ja se jatkuu yhä. Protestantti- sessa uskonpuhdistuksessa -
oli marttyyreja sekä katolisissa että protestanteissa.
Ensimmäinen baptisti hukutettiin jokeen Zürichissä,
koska oli baptisti, joka nojasi Raamatun totuuteen.
Hukkumiskuolemaa pidettiin sopivana.
Ei ole mennyt edes 10 vuotta sitten Jeesuksen ajan,
etteikö kristittyjä ole kuollut uskonsa tähden.
Mitä enemmän kirkkohistoriaa tutkii, sitä haastavampaa se on.
Uskonpuhdistuksen aikaan kristit- tyihin suuresti vaikuttanut teos -
oli nimeltään "Foxe's Book of Martyrs".
Se kertoi protestanttiuskon- puhdistuksessa kuolleista.
Olen lukenut sen. Siinä on runsaasti julmia kuvia,
mutta se oli tuon ajan suosituimpia kristillisiä kirjoja.
Monet lukivat sen,
ja tulivat haastetuiksi, että olisivat vahvoja uskossaan.
Viime vuosina tilanne on pahentunut entisestään.
Enemmän kristittyjä kuolee nyt kuin koskaan aiemmin.
Olemme tietämättömiä siitä, jopa välinpitämättömiä sen suhteen,
mutta vainot kuuluvat kristityn elämään. Entä tulevaisuus?
Mikäköhän historianfilosofianne on?
Yritän piirtää diagrammeja mieliinne sormellani.
Viittä eri historianfilosofiaa tyrkytetään meille mediassa.
On valittava yksi historian- filosofia, mihin uskoa,
mistä tulee tulevaisuutesi näkymä.
Ensiksi on syklinen historiankäsitys.
Siinä historiankulun malli on yksinkertainen:
se kiertää samaa kehää.
Sanonta, että historia toistaa itseään, tulee tästä näkemyksestä.
Eli asiat vuorotellen paranevat ja pahenevat.
Siinä kierretään kehää, joka ei johda minnekään.
Historia toistaa itseään: korkea- tai matalasuhdanne,
inflaatio tai deflaatio. Elämä kulkee aina vaan samaa rataa.
Tätä on hyvin yleinen historianfilosofia juuri nyt.
Sitten tulee eeppinen historiannäkemys.
Historia kulkee eteenpäin, eikä toistu,
vaan siinä mennään ylös ja alas. On hyviä ja huonoja aikoja,
huonompia ja parempia aikoja. Historia etenee ylös ja alas,
eikä olla varmoja kumpaan päädytään.
Eeppinen historiannäkemys ei ole kristillinen, mutta se on yleinen.
Sitten on optimistinen historian- näkemys, jossa mennään vain ylös.
Kuten englantilainen pääministeri on sanonut:
jatkuvasti vain ylemmäs!
Tämä oli 20. vuosisadan alun historianfilosofia.
Sitä kuvasi suosittu sana: kehitys.
Ihmiset uskoivat 20. vuosisadan olevan kaikista parhaimman.
Tiede tekisi meistä terveempiä, onnellisempia ja parempia.
Ihmiset odottivat sitä, kunnes Titanic upposi.
Se oli 20. vuosisadan optimismin ensimmäinen suuri takaisku.
Se oli suurin koskaan tehty kulkuneuvo.
Vaikka kapteeni sanoi, ettei edes Jumala saisi sitä uppoamaan,
se törmäsi jäävuoreen ja upposi. Olettehan nähneet elokuvan?
Yllättäen se ravisteli koko kehitysajattelun,
kaiken muuttumisesta vain paremmaksi edetessämme.
20. vuosisadan alun muutos on huomattava.
Kehityksen muuttuminen taantumaksi.
Nyt kysytään, selviämmekö 21. vuosisadasta?
Nyt avainsana on selviytyminen,
kun 20. vuosisadan alun avainsana oli kehitys.
Nyt kannamme huolta globaalista ilmastonlämpenemisestä.
Tiesittekö, että jotkut selvittävät maailmanloppua tietokoneillaan.
Massachusettsin teknologian- instituutti Bostonissa, Amerikassa,
missä poikani on ollut,
on selvittänyt, että vuoden 2040 jälkeen -
elämä on valtaosalle ihmisistä vaikeaa, ellei mahdotonta.
Se ei koske minua, olen 80, mutta monia teistä kyllä.
Sattumoisin tuo 2040, jonka saivat maailman huipputietokoneilla,
syöttämällä ohjelmaan väestönkasvun, öljyvarannot,
jokaikisen elämään vaikuttavan tekijän,
ja tuo vuosi oli tuloksena. Se ei ole kaukana, 30 vuoden päässä.
Olemme vakavassa pulassa. Näin he sanovat nyt.
Tämä pessimistinen historiannäkemys menee aina vain alaspäin.
Mikään näistä ei ole raamatullinen näkemys.
Se on apokalyptinen näkemys.
Olen maininnut syklisen näkemyksen,
eeppisen näkemyksen,
optimistisen ja pessimistisen näkemyksen,
mutta mikä on Raamatun näkemys tulevaisuudesta?
Se on apokalyptinen. Sitä on kuvattava erilaisella diagrammilla.
Ensin alas, sitten äkkiä ylös ja kohti parempaa.
Apokalyptisessä historiannäke- myksessä ensin menee huonosti,
sitten äkkiä paremmin, ja ylhäällä pysyminen jatkuu.
Tämä näkemys on kristityillä, juutalaisilla ja kommunisteilla,
mutta kommunistinäkemys ei toimi.
He uskoivat apokalyptisesti myös asioiden ensin vain huononevan.
Sitten vallankumous toisi luokattoman,
ei-rikollisen yhteiskunnan. Näin he näkivät asian.
He saivat tämän näkemyksen juutalaisilta profeetoilta,
sillä Karl Marx oli juutalainen.
Hän otti tuon mallin Raamatusta, juutalaisilta profeetoilta.
Hän tosin uskoi, että äkkinnousu tulisi vallankumouksen kautta,
kun proletäärit kukistivat porvarit.
Olemme nähneet tuon filosofian kaatuvan Venäjällä.
Nyt se kaatuu Kiinassa.
Se ei ole menestyvä historianfilosofia.
Mutta sekä juutalaiset että kristityt uskovat parempaan.
Heidän välinen eronsa on, että juutalainen odottaa Jumalan -
puuttuvan historiankulkuun nostaakseen sen uudelle tasolle.
He etsivät Jumalan valtakuntaa. Me myös, mutta tiedämme -
tämän nousun tulevan Kristuksen palatessa takaisin.
Hän nostaa maailman uudelle tasolle,
mitä tulee oikeudenmukaisuuteen, rauhaan, vaurauteen ja terveyteen.
Kaipaamamme asiat totutuvat Jeesuk- sen tullessa hallitsemaan maailmaa.
Odotamme sitä, mutta siihen asti olemme tässä alaspäin menevässä,
ei spiraalissa, vaan alamäessä.
Historia tulee pahenemaan, kunnes se äkkiä kohenee.
Kristittyjä varoitetaan tulevasta suuresta ahdingosta.
Suuri vaivanaika on sen vanha nimitys.
Historia pahenee sekä kristittyjen että juutalaisten kohdalla.
Tulemme kärsimään ennen Jeesuksen paluuta melkoisesti.
Kristittyjen on kaikkialla valmistauduttava kärsimään.
Meidän on harjaannuttava kärsimään. Palaan tähän kohta.
Ilmestyskirjan luvuissa 6-16 on yksityiskohtaisesti vaivanajasta.
Voitte lukea siitä sieltä. Saan lohtua lukemalla näitä lukuja.
Joitakin kristittyjä ne vaivaavat, mutta minua lohduttavat.
Tiedämmehän nyt pahimman, mitä voi tapahtua.
Eikö ole lohduttavaa tietää pahin? Minusta on.
Kun vaimoltani löydettiin kuolettava syöpä 1975,
pyysin lääkäriä kertomaan pahimman ennusteen.
Mieluummin niin, kuin jatkuva arvailu tietämättä ongelmaa.
Hän sanoi, että syöpä saattaisi olla edennyt jo munuaisiin,
jolloin ei paljoakaan olisi tehtävissä. Hän kertoi pahimman.
Pahin oli, että hän ehkä joutuisi poistamaan puolet kasvoista.
Sen kanssa oli vaikea elää. Parempi taivaassa ehjin kasvoin -
kuin täällä puolikkaalla. Se oli vaikea asia.
Kun sitten kyyditsin vaimoani kotiin,
hän pyysi minua kertomaan pahimman. Niin tein.
Siitä hetkestä hän koki lähes täydellistä rauhaa.
Takaisin kotona, kun tiesimme, että hänen oli palattava sairaalaan,
rukoilimme, että jos Herra halusi hänet luokseen, hän olisi valmis.
Jos tehtävää olisi yhä jäljellä, Herra toimisi sen mukaan.
Häntä ei kierrätetty parantajilla, eikä koko seurakunta rukoillut.
Sanoimme vain, että jos tehtävää olisi, Hän toimisi sen mukaan.
Ja Hän teki niin. Vaimoni on yhä kanssani.
Vuonna 1975 hänelle annettiin vain viikkoja elinaikaa.
Tiedämme siis, mitä on tietää pahin.
Kun tyttäreni sairastui leukemiaan, halusimme kuulla myös pahimman.
Lääkäri antoi vain kuukausia elinaikaa.
Tein pitkän kävelyn Herran kanssa. Sanoin, että hän tietää lopun,
onko tämä kohtalokasta, eläisikö vai kuolisiko hän.
Herra armossaan kertoi, että tämä oli loppu.
Vain yksi rukous. Lääkäri antoi 6 kuukautta.
Pyysin Herraa lyhentämään sitä.
Hän meni taivaaseen kolme viikkoa siitä.
Kiitän rukousvastauksesta. Kerroin molemmat tarinat,
koska toisinaan Herra parantaa, toisinaan ei. En tiedä heti syytä.
Olin hämmentynyt, miksi Herra paransi vaimoni muttei tytärtäni.
Nyt tiedän, miksei Herra parantanut tytärtäni.
Hän kertoi paljon myöhemmin, miksi otti hänet luokseen.
On miellyttävää, kun Herra kertoo syyn toimiinsa.
Siihen asti on vain luotettava häneen.
Kuvaan tällä kaikella sitä, että haluan kuulla pahimman alusta asti.
Niin voin valmistautua ja sopeutua. Pelkkä kuvittelu on niin pelottavaa.
On vaikaa, jos emme saa tietää totuutta, sitä pahinta,
ja on vain kuviteltava, mitä tapahtuu.
Jeesus on niin rehellinen. Hän on kertonut Matteuksen 24. luvussa -
ja Ilmestyskirjan luvuissa 6-16, pahimman mahdollisen.
Tiedämme, ettei pahempaa voi enää tulla. Se on lohdullista.
Melkein hymyilyttää, kun tiedän jo pahimman,
niin voin valmistautua siihen.
Juuri siksi Jeesus kertoo totuuden.
Hän ei halua, että olemme vain uteliaita aiheesta,
ja yritämme kyhätä suunnitelmia.
Hän haluaa, että olemme valmiit, ja kertoo kaiken, ettemme ahdistuisi -
ja yllättyisi asioiden pahetessa.
Niitä raamatunkohtia tutkimalla tietää, mitä tulee tapahtumaan.
Lisää tästä huomenna. Mutta kun tutkii niitä lukuja,
joissa Jeesus kertoo tulevasta,
ei ainoastaan valmistaudu tulevaan, vaan voi myös sopeutua siihen.
Kun keskustelen ihmisten kanssa bussissa tai junassa, he sanovat,
etteivät tiedä, miten maailman käy. Minä sanon tietäväni.
He kiinnostuvat.
Saan kertoa, että Jumala tietää tulevan, ja on kertonut sen meille.
Tiedän esimerkiksi, että on tulossa maailmanhallinto.
Tiedän, että tulee olemaan maailmandiktaattori.
Tiedän, että kristittyjen ostostenteko vaikeutuu.
Sillä päivä tulee, jolloin ei käytetä rahaa.
Silloin otsassa tai kädessä tai muualla on numero.
Kassalla käsi vain laitetaan laitteeseen, joka lukee sen.
Kerran vielä se tulee olemaan maailmandiktaattorin numero.
Ilman sitä numeroa ei voi ostaa.
Ajatus maailmasta ilman käteistä tuntui 20 vuotta sitten naurettava.
Nyt se on nurkan takana. Englannissa on kaupunki,
noin 40 kilometriä kotoani,
jossa ensimmäisenä ei olla käytetty käteistä.
Kaikki ostetaan numerolla. Siellä on ensimmäisenä kokeiltu -
elää ilman käteistä.
Se tulee leviämään.
Jo nyt rahan sijaan maksetaan muovikortilla, jossa on numero.
Se on yksi askel eteenpäin.
Joissakin maissa jokaisen vauvan jalkaan tatuoidaan numero.
Numero kattaa vakuutuksen, asepalveluksen,
ostot ja myynnit, kaiken.
Tämä on jo nurkan takana. Raamattu on ennustanut siitä kauan aikaa.
Jotkut kristityt ovat viisaina huomanneet tämän -
ja alkaneet valmistautua siihen.
He vahvistavat uskoaan nyt, että kärsimyksissä pysyvät pystyssä.
Ja kaikki suorittetuaan pysyvät pystyssä lujana Herran tähden.
Tässä muutamia asioita tulevasta, jotka halusin mainita.
Mitä Raamattu opettaa kärsimyksestä?
Ensinnäkin sitä tulee odottaa.
Monet eivät edes odota kärsivänsä Herran tähden,
mutta Raamattu opettaa toistuvasti tekemään niin.
Luen Raamatusta: "Ettei kukaan horjuisi näissä ahdingoissa, -
sillä tiedätte, että meidät on semmoisiin pantu.
Sanoimmehan, kun olimme tykö- nänne, että kärsisimme vainoa."
Paavali kirjoitti näin tessalonika- laisille. Alusta alkaen apostolit -
opettivat uskoontulleille, että näin tulisi tapahtumaan,
ja siihen tuli olla valmiit. Se ei ollut odottamatonta.
Paavali rohkaisi opetuslapsia, joita johdatti uskoon kaikkialla,
että monien koettelemusten tai ahdinkojen kautta -
pääsisivät Jumalan valtakuntaan.
Vain sitä kautta pääsee sinne. Eikö olekin rehellistä?
Hän ei teeskennellyt, että uskoon- tulon jälkeen kaikki olisi hyvin,
ja elämä olisi jatkossa mukavaa ja helppoa.
Hän kertoi totuuden, kuten Jeesus.
Jumalan valtakuntaan pääsee monen ahdingon kautta.
Heitä kehotettiin odottamaan sitä.
Heitä kehotettiin myös kestämään, sietämään sitä,
olemaan sen aikana kärsivällisiä, jotta kestäsivät sen.
Ilmestyskirjan pyhiä kutsuttiin kestävyyteen,
kärsivälliseen kestävyyteen,
sillä joka on kärsivällinen loppuun asti, pelastuu.
Ei hermoilua tai valitusta, vaan kestävyyttä.
Ja mikä tärkeintä: meidän tulee voittaa se.
Kuten Jeesus selvisi voittajana. Ystävältäni kysyttiin vointia.
Hän vastasi, että voi hyvin olosuhteiden yläpuolella.
Poikkeava vastaus.
Hän sanoi voivansa hyvin olosuhteiden yläpuolella.
Me sanomme voivamme hyvin olosuhteiden alla.
Ystäväni oli aina kaiken ylä- puolella, selviytyen voittajana.
Hän ei vain kestänyt jotakin, vaan voitti sen.
Miten voittaa kärsimykset? Rukoilemalla kiroajien puolesta.
Kun siunaat kiroajiasi ja rukoilet vainoajiesi puolesta,
voitat kärsimykset, pääset niiden yläpuolelle.
Monet kristityt ovat kärsineet, mutta päässeet voitolle.
He eivät ole olosuhteiden alla, vaan yläpuolella.
Lopuksi Raamattu opettaa meitä iloitsemaan siinä.
Iloitkaa kärsimyksessänne. Olkaa iloiset, juhlikaa sitä!
Kristillisen kärsimyksen huipun saavuttaa, kun voi iloita siinä.
Uuden testamentin mukaan he iloitsivat,
kun olivat arvolliset kärsimään Jeesuksen nimen tähden.
He iloitsivat, juhlivat sitä.
Ei-uskovat eivät voi iloita kärsimyksissä,
mutta me voimme, koska tiedämme, mihin se johtaa.
Hetken ahdistuksemme tuottaa meille määrättömän kirkkauden,
ja palkkio taivaassa on suuri.
Kuulin intialaisesta rukouskokouksesta -
Tiibetin vankilassa olevien kristittyjen puolesta.
Intialaiskristityt päättivät rukoilla heidän puolestaan.
Jokainen rukoili antautuneesti vuorollaan,
että Herra vapauttaisi heidät ja hoitaisi kaiken kuntoon.
Kaikki rukoilivat piirissä samaa,
kunnes viimein tuli pienen intialaisnaisen vuoro.
Hän sen sijaan sanoi: "Herra, -
miksi annoit heidän kärsiä etkä meidän?"
"Miksi heillä on etuoikeus siihen?"
Koko rukouskokous muuttui. He alkoivat kadehtia vankeja.
He tajusivat rukoilleensa vain ihmisille tyypilliseen tapaan,
että heidät varjeltaisiin, ja vapautettaisiin.
Vanha nainen ymmärsi.
"Miksi annoit heille etuoikeuden kärsiä, etkä meille?"
Eikö olekin iso ero? Todella iso, mutta hän iloitsi siinä.
Apostolien teoista luemme heidän iloinneen, koska olivat arvolliset -
kärsimään Jeesuksen nimen tähden.
Filippiläiskirjeessä Paavali sanoo: "Sillä teidän on suotu -
Kristuksen tähden, ei vain uskoa häneen, -
vaan myös kärsiä hänen tähtensä."
Se on suotu teille, annettu teille.
On etuoikeus ja kunnia uskoa Jee- sukseen ja kärsiä hänen tähtensä.
Uuden testamentin loppu etenee samaa juonta.
Olen kirjoittanut kirjan Ilmestyskirjasta. Sieltä näet,
että sen tarkoitus on auttaa kristittyjä kestämään kärsimystä,
voittamaan ne, pääsemään paineiden yläpuolelle.
Se on hyvin vakava sanoma.
Mennään eteenpäin.
Seurakunnissa on opetusta, joka ei valmista kärsimään.
Joitakin asioita saarnataan paljon,
eivätkä ne valmista kärsimykseen, joka kohtaa meitä kaikkia.
Ensimmäinen on opetus: kerran pelastettu, aina pelastettu.
Sanonta ei tule Raamatusta.
Ei edes se käsitys, vaan se tuo valheellista lohtua.
Kun on saanut lipun taivaaseen, kaikki on muka kunnossa.
Ei ole kunnossa, sillä se ei auta kestämään kärsimyksissä.
Pelastuksen menettämisen pelko on tervettä pelkoa.
Se on Herran pelkoa.
Se pelko pitää sinut uskollisena,
kun tajuat, että voit menettää kaiken Kristuksessa saamasi,
jos luovutat kärsimyksissä.
Opetus, että pelastuksen voi menettää,
auttaa seisomaan vahvana,
pitämään tiukasti kiinni pelastuk- sesta, mitä sitten tapahtuukaan.
Kahdeksankymmentä Uuden testamentin jaetta varoittaa -
menettämästä, mitä meillä on Kristuksessa.
Ne liittyvät niin usein kärsimyk- seen, että se tulisi huomioida.
Sanat "usko" ja "uskollinen" -
ovat samat sekä heprean että kreikan kielessä.
Uskon omistaminen tarkoittaa pysyä uskollisena.
Klassinen kohta on Habakukin 3. luvussa, missä sanotaan...
Anteeksi kohta 2:4, missä sanotaan:
"Vanhurskas saa elää, kun on uskollinen."
Tätä käytetään kolmesti Uudessa testamentissa.
"Vanhurskas on elävä uskosta." Kyse on uskollisuudesta,
uskon säilyttämisestä Jumalaan.
Habakuk valitti, että Jerusalemin asukkaiden tila oli kaamea.
Epäjumalanpalvelus ja moraalitto- muus oli levinnyt Jumalan kansaan.
Habakuk valitti, ettei Jumala tehnyt kansalle mitään.
Jumala vastasi, että tekee kyllä jotakin: tuo babylonialaiset.
Habakuk vastusteli, sillä he tuhoaisivat kaiken.
Jumala sanoi, että vanhurskaat saavat elää, kun pitävät uskonsa.
Vanhurskas on elävä uskollisuudesta.
Se on totta. Vaikeuksien tultua vanhurskas on elävä uskosta.
Opetus kerran pelastettu, aina pelastettu -
ei valmista meitä tulevaan ahdinkoon.
Mainitsen myös toisen syvästi huolestuttavan opetuksen.
Se on opetus tempauksesta.
Ajatus on, että ennen suurta vaivanaikaa Jeesus ottaa uskovat -
maailmasta, ja tuo heidät takaisin vaivanajan jälkeen.
Tämän saarnaaminen ei valmista kärsimyksiin.
He etsivät ulospääsyä ennenkuin se tapahtuu.
Uskon kristittyjen joutuvan suureen vaivanaikaan,
mutta selviytyvän säilyttämällä us- konsa. Joistakin tulee marttyyreja,
ja he välttävät vaivanajan kuolemalla.
Monet tulevat kokemaan tuon ajan. Siihen on valmistauduttava.
Se on tulossa. Edessä on kovat ajat.
En löydä Raamatustani mitään, jonka mukaan minut temmataan pois -
ennen suurta vaivanaikaa. Sellaista väitettä ei ole Raamatussani.
Niinpä uskon, että joudumme kokemaan suuren vaivanajan.
Siihen on oltava valmiit.
Pyysin...
eräältä lainaksi kirjani.
Sen nimi on "When Jesus Returns".
Sankarittareni on Corrie ten Boom,
hollantilainen nainen, joka jäi kiinni -
suojeltuaan juutalaisia saksalaisilta.
Hän maksoi kovan hinnan siitä.
Hän kirjoitti näin:
"Olen ollut maissa, joissa pyhät kärsivät jo hirvittävää vainoa.
Kiinassa uskoville sanottiin: 'Ei huolta, ennen vaivanaikaa -'
'teidät temmataan ylös.' Sitten tuli hirvittävä vaino."
Miljoonat kidutettiin kuoliaiksi. Myöhemmin piispa Kiinasta sanoi:
'Olemme epäonnistuneet. Olisi pitänyt vahvistaa ihmisiä vainoon,
eikä kertoa Jeesuksen palaavan ensin.'
Hän sanoi minulle: 'Kertokaa ihmisille, miten olla vahvoja -
vainon aikoina, miten seistä, kun ahdingot tulevat.
Miten seistä eikä heiketä.' Sitten Corrie lisää:
"Koen, että minulla on Jumalan mandaatti kertoa ihmisille, -
että on mahdollista olla vahva Herrassa Jeesuksessa Kristuksessa."
Meitä koulutetaan vainoja varten.
"Koska olen jo kokenut vankilan Jeesuksen tähden, -
ja koska tapasin tuon piispan Kiinasta, -
lukiessani hyvän raamatun- tekstin, ajattelen: -
'Hei, tätä voisin käyttää vaivanaikana.'
Sitten kirjoitan sen ylös ja opettelen ulkoa."
No, hän ei kokenut vaivanaikaa.
Mutta tapahtui odottamatonta. Hän koki vakavan aivoinfarktin -
ja kolme viimeistä vuottaan makasi halvaantuneena,
kykenemättä liikkumaan.
Vain kahteen asiaan hänen kehonsa reagoi pienellä liikkeellä.
Yksi oli hänen sisarenpoikansa Peter van Woerdenin viulunsoitto.
Kun hän soitti Corrielle, hän liikehti kuuntelemisen merkiksi.
Toinen asia yllätti minut. Kuulin siitä vasta kauan hänen kuoltuaan.
He kuunteluttivat hänellä opetus- kasettejani loppunsa aikana.
Jälleen hän liikehti hieman kuuntelemisen merkiksi.
Hänellä oli siis omat vaivansa.
Hän koki oman vaivanaikansa, mutta oli valmistautunut siihen.
Hän oli tallentanut Jumalan sanaa sydämeensä. Kun vaivat tulivat,
hän pystyi vastaamaan siihen.
Vaivanajan välttämistä ei tulisi opettaa.
Nyt tulee realistinen kysymys: Miksi uskovat eivät kärsi enemmän?
Etenkään lännessä. Jos se kuuluu kristillisyyteen, miksi emme kärsi?
Mikä on vialla? Raamattu antaa kaksi vastausta.
Annan ne teille nyt. Miksemme kärsi enemmän?
Miksi menemme kirkkoon sunnun- taisin, nautimme palveluksesta,
kuulemme saarnan ja menemme kotiin, eläen taas kuten kaikki muutkin?
Miksemme kärsi enemmän?
Miksi joissakin maissa kärsitään suuresti tänäkin iltana?
Kuten kerroin, kristityt kohtaavat kuolemaa Jeesuksen tähden.
Täällä me istumme mukavasti ihmetellen, miksemme me kärsi?
Raamattu antaa nämä kaksi syytä: ensiksi kompromissi elämässämme.
Elämäntapamme ei poikkea naapureistamme.
Maanantaista lauantaihin elämme kuten he.
He eivät häiriinny meistä. Emme ole heille mikään haaste.
Kuunnelkaa tätä jaetta 2. kirjeestä Timoteukselle:
"Kaikki, jotka tahtovat elää jumalisesti -
Kristuksessa Jeesuksessa, joutuvat vainottaviksi."
Luen sen uudestaan.
"Kaikki, jotka tahtovat elää juma- lisesti Kristuksessa Jeesuksessa,
joutuvat vainottaviksi." Voisiko yksi syy vähään kärsimykseen olla,
ettemme elä jumalisesti Kristuksessa Jeesuksessa?
Että elämme kuten kaikki muut?
Siksi heillä ei ole syytä olla meille vihaisia.
Pyhyydestä seuraa vihaa Uuden testamentin mukaan.
Mitä pyhemmin elää, sitä enemmän tulee vihatuksi.
Elämäntapasi saattaa toiset huonoon valoon.
Tekemisillämme että tekemättä jättämisillämme nolaamme toiset.
Ihmiset eivät pidä siitä. Se haastaa heidän omantuntonsa.
Meidät on kutsuttu paljastamaan paha,
saattamaan paha hämilleen ja häpeään, nöyryyttämään sitä.
Pahantekijät eivät pidä siitä lainkaan.
Eli olemmeko riittävän erilaisia järkyttääksemme ihmisiä?
Usein vastaus on, ettemme ole.
Seurakunta on meille uskonnollinen klubi,
mutta elämässämme ei näy pyhyyttä, joka saisi heidät synnintuntoon.
Pietari sanoi Jeesukselle: "Mene pois tyköäni, sillä -
olen syntinen ihminen." Milloin sinusta on sanottu näin?
"Mene pois luotani...
En halua seuraasi. Olet liian pyhä minulle." Maailma ei pidä pyhistä.
Hän sanoo: "Olkaa pyhät, sillä minä ole pyhä." Mitä pyhempiä olemme,
sitä onnettomampia ihmiset ovat kanssamme. Tämä on totuus.
Filosofi Sokrates on sanonut: "Jos jokainen ihminen tulisi maailmaan,
eläen täydellisen elämän, hänet tapettaisiin."
Näin jo satoja vuosia ennen Jeesusta.
Kun Jeesus tuli, häntä vihattiin.
Hän teki vain hyvää vahingoittamatta ketään.
Silti häntä vihattiin alusta asti.
He vihastuivat Jeesukseen, koska hän oli niin hyvä.
Koska maailma on Pahan käsissä, se aina vihastuu pyhille ihmisille.
Mitä pyhempiä ovat, sitä vihaisemmaksi maailma tulee.
Emmekö kärsi enemmän, koska elämämme ei eroa naapureistamme?
Koska emme haasta heidän omaatuntoaan?
Emme ole riittävän erilaisia.
Tuo on yksi Raamatun syy, miksemme kärsi enemmän.
Ensimmäinen oli siis kompromissi elämässämme -
ja toinen pelkuruus huulillamme.
Ei heillä ole kristittyjä vastaan, jotka eivät avaa suutaan.
Sanat voivat haastaa jopa elämää enemmän.
Meidät on kutsuttu puhumaan siitä, mikä on oikein,
ja sitä vastaan, mikä on väärin.
Jos tekee näin, ei ole suosittu.
Niin ei tule suosituksi. Jeesus ristiinnaulittiin sanojensa tähden.
Hänen sanansa viilsivät sydämet, aina luiden ytimiin asti.
Siten Jumalan sanaa on kuvattu Uudessa testamentissa.
Kutsumme on mennä kaikkialle ja tehdä opetuslapsia kaikista -
etnisistä ryhmistä. Sen voi tehdä vain puhumalla.
Elämämme tulee noudattaa sanojamme, -
mutta kukaan ei ole kääntynyt elämää seuraamalla.
He tulevat kääntymykseen, kun kerromme evankeliumista suullamme.
Jos elämä ei noudata sanojamme, emme pääse kovinkaan pitkälle.
Jos elämämme on kunnossa ja rohkeasti puhumme totuutta,
mikä on oikein ja väärin, mikä totta ja valhetta,
emme tule olemaan suosittuja. Voin sanoa sen kokemuksesta.
Siis pelkuruus huulillamme.
Meidän tulee mennä kaikkialle saarnaamaan evankeliumia -
ja tekemään kaikista etnisistä ryhmistä opetuslapsia.
Monet kristityt eivät tee tätä.
Se oli Herramme viimeinen käsky meille.
Jos tekisimme niin, hän olisi kanssamme aina.
Isoäidilläni oli raamatunlupausrasia.
Se näytti suklaarasialta, mutta sisällä oli pieniä paperirullia.
Hän nosti pinseteillä yhden jokaista päivää varten,
ja luki lupauksen. Niistä oli usein jätetty pois ehto.
Yksi lupauksista oli: "Olen kanssanne maailman loppuun asti."
Siihen liittyi kuitenkin ehto.
"Menkää kaikkeen maailmaan... niin olen teidän kanssanne."
Mutta ihmiset haluavat vain lupaukset, eivätkä ehtoja,
ja jäävät puille paljaille.
Lupaus riippuu ehdon täyttämisestä.
"Menkää... niin olen kanssanne."
Monet ovat sanoneet, etteivät tunne enää Jumalan läsnäoloa.
Olen kehottanut tekemään jostakusta opetuslapsen,
ja niin Hän olisi taas läsnä.
Koska emme todista, menetämme Hänen läsnäolonsa.
Jos levität evankeliumia,
kerrot jollekin ilosanomasta, niin Kristus on kanssasi.
Tiedät sen, koska hän on luvannut olla kanssamme.
"Menkää, niin..." Tyypillinen esi- merkki, josta ehto on jätetty pois.
Voin kertoa, että juuri nyt on meneillään ratkaiseva väittely.
Kansainvälinen kiista evankelioinnin kieltämiseksi.
Sitä nimitetään käännyttämiseksi. Viranomaiset kiistelevät nyt siitä.
He voivat laatia lakeja estämään sen, että kerromme uskostamme.
Jos tottelemme Jumalaa, emmekä ihmisiä, meidän tulee silti kertoa.
Päädymme siitä vankilaan.
Kun opetuslapsia uhattiin vankilalla,
jos julistivat Jeesusta toisille,
he totesivat, että tuli totella Jumalaa enemmän kuin ihmistä.
Vaikeudet koittavat, jos tämä laki menee läpi.
Jos sitä ei hyväksytä nyt, myöhemmin kyllä, lupaan sen.
Maailma on kääntymässä uskontoja vastaan,
joissa käännytetään toisia.
Uskonto yksityistetään. Uskoa saa toki harjoittaa,
jos pysyy siitä hiljaa.
Tämä uusi ilmapiiri tulee Etelä- Afrikkaankin, kuten muualle.
Et saa evankelioida. Usko täytyy pitää itsellään.
Käyt kirkossa ja harjoitat uskoasi yksityisesti,
eikä kukaan vastusta sitä. Heti kun autat toisia omaan uskoosi,
rikot lakia. Tämä on tulossa, voin taata sen.
Kristittyjen on tehtävä valinta: totteleeko Herraa vai ihmistä?
Rikkooko lain todistamalla uskostaan vai vaikeneeko siitä?
Vaikeneminen ei ole turvallista.
Voit menettää uskosi, kun vaikenet siitä.
Mitä enemmän todistat, sitä enemmän se merkitsee sinulle.
Mitä enemmän annat toisille, sitä enemmän sinulla on.
Jumalan matematiikassa antaessaan saa.
Kun kerron uskosta toisille, varmistun entisestään totuudesta,
ja iloitsen sen tuntemisesta. Nämä olivat ne kaksi syytä.
Saanko kertoa pienestä Betlehemin kaupungista Lähi-idässä?
Olette kuulleet siitä. Siellä Jeesus syntyi,
mutta kerron, mitä siellä tapahtuu juuri nyt.
Siellä on baptistipastori.
Se oli ennen kristitty kaupunki.
Kristittyjä oli siellä eniten. Nyt se on muslimikaupunki.
Monet kristityt ovat paenneet Betlehemistä.
Loput harvat kokoontuvat pienessä baptistikirkossa.
Yksikään heistä ei saa työskennellä.
Kuvitelkaa seurakunta, jossa on vain työttömiä,
koska muslimit eivät työllistä kristittyjä.
Se on ensimmäinen asia, mistä he kärsivät.
Seurakuntaan on heitetty palopommeja 16 kertaa.
Pastoria ammuttiin, ja hänet jätettiin kadulle kuolemaan,
mutta hän toipui.
Siellä he yhä ovat. Hänellä on jatkuvasti vaikeuksia -
muslimivirkavallan kanssa, koska uskoo ja harjoittaa kahta asiaa.
Hän uskoo, että Jumala on tuonut Israelin takaisin Luvattuun maahan.
Siihen uskominen nykyisellä palestiinalaisalueella,
Länsirannalla, Bethlehemissä, on uhkarohkeaa.
Hän uskoo Jeesuksen kuolleen muslimien puolesta,
ja kertoo siitä heille.
Hän levittää evankeliumia Bethlehemissä yhä.
Palopommitettu 16 kertaa, ammuttu ja jätetty kuolemaan,
mutta tuo mies on täynnä Herran iloa -
ja jatkaa Herraa ylistäen tuollaisella hinnalla.
Tätä tapahtuu tällä hetkellä. Ylistys Jumalalle!
Tuolla pastorilla ei ole lainkaan ihmispelkoa.
Hän pelkää murehduttavansa Herraa. Niin hän jatkaa edelleen.
Kerronpa, että on israelilaisia uskovia,
jotka salakuljettavat hänelle ruokaa ja rahaa tuohon kirkkoon.
Tätä ei lehdistö kerro,
mutta israelilaiset pitävät nämä palestiinalaisuskovat hengissä,
riskeeraten omankin elämän päästäkseen auttamaan heitä.
Eikö ole innostavaa? Tiesittekö, että israelilaiset ja arabiuskovat-
kokoontuvat satapäisesti salaa metsässä Israelissa?
Heidän kokoontuessa toteutuu ainoa ykseys Lähi-idässä.
Kun israelilaiset ja arabiuskovat löytävät toisensa Kristuksessa.
He ottavat yhdessä riskejä kokoontuessaan,
joten he kohtaavat salaisesti Israelin metsissä.
He tekevät sitä nyt.
Nyt täytyy päättää tämä pieni opetus.
Kiinnitäkää katseenne Kristukseen.
Kristus, kuten kautta Uuden testamentin kerrotaan,
pääsi kirkkauteen kärsimyksen kautta.
Sillä tavoin hän meni, ja hänen piti selittää asia ihmisille.
Ristiinnaulitsemisen ja ylösnouse- misen jälkeen hän opetti ihmisiä,
myös etukäteen. Mutta sen jälkeen hän tapasi kaksi Emmauksen tiellä,
kaksi kaukaista sukulaistaan.
Hän sanoi heille: "Te ymmärtä- mättömät ja hitaat sydämeltä -
uskomaan sitä, minkä profeetat ovat puhuneet!
Eikö Jumalan Pojan pitänyt mennä kirkkauteen kärsimyksen kautta?"
Jatkuva aihe oli: Jeesuksen tie vei kärsimysten kautta kirkkauteen.
Edessä olevan ilon tähden -
hän kärsi ristin nöyryytyksen ja häpeän.
Se oli ainoa tie Herrallemme mennä kirkkauteensa.
Hän meni sinne kärsimyksen kautta.
Tämä on selkeä Uuden testamentin todistus.
Vain 33-vuotiaana -
hän meni kärsimyksen kautta kirkkauteensa.
Hän vakuutti Emmauksen tiellä, että tämä oli oikea tie.
Profeetta sanoi, että kärsimys oli ainoa tie kirkkauteen.
Joten samalla tavoin -
Jeesuksen seuraajat menevät kirkkauteen kärsimyksen kautta.
Paavali halusi osallistua Kristuksen kärsimyksiin,
jotta pääsisi ylös- nousemuskirkkauteen.
Jokaisen todellisen kristityn tavoitteena tulisi olla -
halu osallistua kärsimyksiin, jotta olisimme osalliset kirkkauteen.
Jeesus kärsi ja niin tulee hänen seuraajiensakin kärsiä.
Minun oli kerrottava tämä nyt teille,
koska uskon, että kristittyjen on -
valmistauduttava tuleviin kärsimyksiin.
Jos olemme valmiit ja tiedämme, mitä tuleman pitää,
pysymme pystyssä ja selviämme voittajina.
Rukoilen, että teitä kaikkia odottaa kruunu,
koska olette selvinneet. Olette taistelleet ja voittaneet -
Jeesuksen nimessä. Rukoilemme nyt.
Herra Jeesus, et olisi voinut tehdä tietämme selkeämmäksi.
Kehotat ottamaan ristimme ja seuraamaan sinua.
Tuskin ymmärrämme, mitä se merkitsee, mutta -
tiedämme sen olevan totuus.
Olet kutsunut meidät seuraamaan askeleitasi,
osallistumaan kärsimyksiisi, jotta saisimme tulevan kirkkauden.
Auta edessämme olevan ilon tähden -
kestämään ristimme, häpeästä välittämättä.
Tiedämme sen olevan raskasta ja nöyryyttävää.
Tulemme kokemaan ahdinkoa, mutta kiitos etuoikeudesta -
osallistua Jeesuksen tiehen, ja seurata hänen askeleitaan.
Herra, sinä valitsit sen tien ja kutsuit meidät seuraamaan sinua,
ja teemme niin iloiten, tulipa mitä tahansa.
Annamme sinulle kaiken kunnian ja ylistyksen.
Odotamme saada osallistua kirkkauteen kanssasi,
mutta jos kärsimys edeltää sitä, hyväksymme sen myös -
meille varaamanasi kunniana, etuoikeutena osallistua elämääsi,
seuraten sinua siinä.
Tiedät, mitä jokainen on ajatellut tämän vakavan illan aikana.
Tiedät, mitä sydämessämme liikkuu.
Hyväksy sydämemme ajatukset, jos ne ovat sinun mielesi mukaisia.
Opeta meitä seuraamaan sinua.
Sitä pyydämme nimesi tähden. Aamen.
Suomennos: Tiina-Maria Aarnio