LIDANDE OCH FÖRFÖLJELSE
De sa: "Våra församlingsmedlemmar läser inte Bibeln.
De lyssnar på lärare, men de studerar inte Bibeln själva.
Kan du hjälpa oss?"
Jag sa: "Jag kan komma fyra söndagskvällar -
och varje gång ser vi på en bibelbok.
Varje gång är vi tillsammans i tre timmar, med en fikapaus i mitten.
Jag presenterar en bibelbok per gång för era medlemmar."
Vi gjorde det fyra kvällar.
Jag insisterade på att alla skulle läsa boken innan de kom.
Och sedan på nytt efteråt.
Alla predikanterna skulle predika över den boken i en månads tid.
Och alla smågrupper skulle studera den boken i en månad.
Resultatet var att efter en månad -
upplevde de att de kunde en bibelbok.
Mitt syfte var att göra två saker: -
få dem så ivriga över boken -
att de inte kunde vänta att komma hem och läsa den -
och att ge dem tillräckligt med information och bakgrund -
så att då de läste den skulle de förstå den.
Det fungerade.
De blev entusiastiska över sin Bibel på nytt.
Hur många av er har den här boken?
Oj. Varför behöver jag då göra reklam för den?
Men några av er har den inte!
Efter fyra månader sa pastorerna att de ville boka mig för sex år!
Jag sa: "Jag är kanske i himlen då."
Men vi gjorde det! Jag återvände en gång i månaden i sex års tid -
och vi såg på varje bok i Bibeln.
Jag använde modeller, fotografier, kartor.
Vad som helst som gav boken liv.
Inspelningarna från de föreläsningarna spreds överallt.
Och jag fick klagobrev överallt ifrån.
"Vi kan inte se fotografierna och kartorna!"
Någon sa: "Du måste göra om alltsammans! På video."
Jag gjorde det. Vi gick igenom alltsammans ytterligare en gång.
Och jag trodde det skulle vara över.
Men det största religiösa bokförlaget i Storbritannien -
sa att de ville ha alltsammans i bokform.
Jag sa att jag inte kunde göra alltsammans en gång till.
Jag sa att de kunde använda en utskrift av ljudspåret till filmerna -
och att jag skulle hjälpa till med redigeringen.
Så kom denna bok till.
Den kommer ut på många olika språk.
Den har precis översatts till kinesiska för församlingen i Kina.
Den har översatts till holländska, italienska, finska. Alla möjliga språk.
Här är den alltså. Det finns några stycken på bokbordet -
och jag vet inte vad de skulle göra mig om jag inte gjorde reklam för den.
Det var den reklamsnutten.
Tack.
God idé.
Jag har ett ovanligt budskap till er i dag.
Jag ska tala om uppståndelsen imorgon.
Men i dag ska jag tala om lidande.
Det är sannolikt att de kristna får lida mer än några andra i världen.
Vi får lida på samma sätt som alla andra människor i en fallen värld.
Naturkatastrofer påverkar kristna lika mycket som vem som helst annan.
Jordbävningar, översvämningar, svält. Cancer. Ålderdom.
Allt detta kan drabba kristna lika väl som vem som helst annan.
Vi lever tillsammans i en fallen värld.
Krig påverkar oss alla. Ekonomin påverkar oss alla.
Det är intressant att den andra atombomben -
fälldes över Nagasaki i Japan -
som var den mest kristna staden i Japan.
Många kristna utplånades av den andra atombomben.
Vi lever i en fallen värld -
och de kristna får lida med lika stor sannolikhet som alla andra.
Men de får lida med ännu större sannolikhet för världen är gudlös.
Vi får lida för att vi är missanpassade, främlingar.
Vi hör inte hemma här. Vårt medborgarskap är nu i himlen.
Därför hör vi aldrig riktigt hemma någonstans.
Förr eller senare märker folk det och man behandlar oss som främlingar.
Så vi får lida mer än andra.
Johannes skrev att vi vet att vi är Guds barn -
och att hela världen är i den ondes händer, kontroll.
Om den onde kontrollerar den här världen får vi problem.
Jag älskar Jesu ärlighet.
Då jag var en ung kristen lyssnade jag på vittnesbörd och trodde på dem.
Folk sa: "Jag kom till Jesus och alla mina problem försvann."
Jag trodde det. Jag trodde det borde ha hänt mig också.
Men det gjorde det inte. Mitt vittnesbörd är helt tvärtom.
Jag kom till Jesus och mina problem började!
Sedan blev jag fylld av den Helige Ande och mina problem förvärrades.
Jag har lidit mer under de senaste 10 åren än under de senaste 30 åren.
Det är mitt vittnesbörd.
Men mitt vittnesbörd stämmer överens med Jesu löfte: -
"Ni kommer att råka ut för stora problem i världen.
Men upp med hakan, jag har örnkoll.
Jag har övervunnit, så alla problem i världen är underkastade mig."
Men Han lovade oss svårigheter. Och mitt vittnesbörd är att -
när man kommer till Kristus börjar svårigheterna.
Man blir fylld av Hans Ande och svårigheterna blir värre.
Och ju äldre du blir, desto fler blir svårigheterna.
Men halleluja, våra svårigheter leder till stor glädje i framtiden.
Men i dag ska jag tala till er om lidande.
Jag har en känsla av att detta är ett profetiskt ord till er.
Det ska göra er redo att lida för Jesus.
Det kan verka vara ett konstigt ämnesval.
Men jag tror det är väldigt viktigt.
Och det första jag vill säga, ur denna bok, Bibeln, är att -
lidande är normal kristendom.
Det är inte onormalt eller ett undantag. Det är normal kristendom.
Och det är nödvändigt för att rena tron.
Bibeln jämför tron med dyrbart guld.
Den säger faktiskt att den är dyrbarare än guld.
Och den behöver en renande eld.
Då man började med att rena guld...
Tänk att berätta om renande av guld i Johannesburg!
Men då man för länge sedan renade guld -
hettade man upp det, smälte ner det och skummade av slaggen.
Och man fortsatte att skumma av slaggen ända tills -
den som gjorde det kunde se sitt ansikte speglas i guldet.
Det är vår tro.
Och Gud fortsätter skumma av slaggen i vårt liv -
tills Han kan se sitt eget ansikte i oss.
Det är lidandet som renar guldet.
Elden renar guldet.
Och när vi går genom lidandets eld -
blir vi renade och vår tro blir allt värdefullare för oss.
Det är temat i dag.
Nya Testamentet nämner lidande kristna över 100 gånger.
Hur bortförklarar vi det? Det kan vi inte.
Det finns på nästan varje sida av Nya Testamentet.
Det är normalt att lida. I bergspredikan sa Jesus: -
"När ni blir förolämpade, förtalade, förföljda -
blir er belöning i himlen stor!"
Han tar för givet -
att vi blir förtalade, att vi kommer att lida och förföljas. Det är normalt.
I Matteusevangeliet står det också att Han inte kom med fred -
utan med ett svärd som splittrar familj från familj.
Kristus gör också att familjer delas.
Det leder till spänningar och mer lidande.
I Johannesevangeliet sa Jesus: "I världen får ni lida."
Ordet Han använder är intressant. Tribulum.
Det är namnet på en sorts kälke av trä -
en kvadrat på ungefär två meter -
med bitar av flinta instoppade i hål undertill.
Den dras av en åsna över den otröskade säden.
De skarpa stenarna under släden separerar säden och agnarna.
Det är ett mycket färgstarkt ord.
Man känner sig nedtryckt av allting, -
man blir skuren och det gör ont då en tribulum kör över en.
Det är det Jesus sa att vi kan förvänta oss.
Matteus, Markus och Lukas säger alla att när folkmassorna -
ville följa Jesus vände Han sig om och sa åt dem att inte följa Honom -
om de inte var beredda att bära sitt kors, varje dag.
Det betyder att evigt liv kostar en daglig död.
Vi är inte vana vid detta.
Vi lever nu i vad som kallas den existentiella tidsåldern -
då vi vill att Herren ska ge oss lycka, trygghet och bekvämlighet.
Och allting annat som ger oss ett gott liv.
Men Han har lovat oss ett lidande här och lycka i framtiden.
Många skulle så gärna vara lyckliga här och heliga senare.
Guds vilja för oss är att vi ska bli heliga här och lyckliga senare.
Men en existentiell era vill bli lycklig senast på tisdag.
Vi är inte tålmodiga nog att acceptera -
att Guds vilja är att vi har svårigheter här -
och är fria från nöd i den kommande världen.
Vi vill att det ska vara precis tvärtom! Om det bara vore möjligt.
Då vi kommer till boken Apostlagärningarna -
vilket jag inte kallar den, dels för att inte alla apostlarna nämns i den -
men närmast för att jag tycker den borde heta Apostlakvalen.
Om man läser boken ser man att de alla råkade illa ut, en efter annan.
Av de tolv dog ingen annan än Johannes av ålderdom.
Alla de andra elva dödades -
då de var ganska unga.
Bara Johannes hölls vid liv tills han blev gammal -
för han tog hand om Jesu mor.
Petrus, Johannes, Stefanus, Jakob, Paulus fick alla lida -
eftersom de var Jesu Kristi efterföljare.
Och de lovade att vi också skulle få lida.
Betydelsen av ordet "vittne" har ändrats.
När Jesus sa: "ni ska bli mina vittnen ända till jordens yttersta gräns" -
använde Han det grekiska ordet m-a-r-t-u-r, martur.
Han sa: "Jag kallar er att bli martyrer."
I början betydde det någon som vittnade med sin mun -
och sitt liv, men det blev väldigt snabbt någon som dog för Jesus.
Det är den betydelse ordet "martyr" nu har på vårt språk.
Inte ett vittne, utan någon som vittnar om Herren med sin död.
Jag undrar om ni inser hur många kristna som dör för Jesus varje år?
Det är ungefär en kvarts miljon.
Ungefär 250 000.
Förra året tror jag det var 268 000.
Men ungefär en kvarts miljon kristna dör för sin tro varje år.
Jag undrar om ni vet om det och hör om det i er församling.
Det händer just nu.
Om ni undrar var så ska jag berätta det.
I Indonesien, Burma, Pakistan, Sydsudan, norra Nigeria, -
och de är alla muslimska länder.
Det är där det sker.
Det är där folk dör för Herren Jesus.
Vi måste minnas att de är våra bröder och systrar.
Då man möter sådana som stått inför döden för Herren möter man helgon.
Om vi ser på breven så finns det där på nästan varje blad: -
hur man ska lida för Jesus. Hur man ska möta lidandet.
Inte för att man har gjort orätt utan för att man har gjort rätt.
Det är en skandal då kristna lider för att de gör orätt, -
det borde de aldrig göra.
Men för att de gör rätt, för att de följer Jesus.
Breven nämner ständigt lidandet.
Titta på Petrus första brev.
Det skrevs i en tid då Nero satt på imperiets tron.
Nero lät de kristna lida fruktansvärt.
Han ville ordna fester i palatsets trädgård.
Men han hade inga facklor, -
så han smorde in kristna med beck eller tjära -
band dem vid stolpar runt trädgården och tände eld på dem.
För att lysa upp sitt grillparty.
Som underhållning brukade han sy in dem i vilddjurshudar -
och bussa andra vilddjur på dem.
Detta hände några få år efter det att Jesus dog.
Nero förföljde de kristna och det som började hända var -
att vågor av förföljelse spred sig genom hela romerska riket.
Petrus skriver till spridda kyrkor för att säga åt dem att vara redo att lida.
"Det sprider sig och det kommer att nå även er."
Och hela Första Petrusbrevet handlar om lidande.
Att lida villigt och i tysthet, som Jesus gjorde.
Han stod tyst inför sina fiender vid sin rättegång.
Så läser vi vidare till Andra Korintierbrevet -
och får reda på hur Paulus fick lida för sin tro: -
skeppsbrott, stenad tills man trodde han var död, -
piskad fler än en gång, med 39 slag.
Han räknar upp dessa saker och säger: "Jag bär på min kropp -
Herren Jesu märken, och ingen kan ta dem ifrån mig."
Hela hans kropp var full av ärr -
för att han trodde på Herren Jesus.
I Uppenbarelseboken läser vi brev till 7 församlingar -
som befann sig i ett kritiskt skede.
Breven skrevs ungefär 90 e.Kr. -
och något hemskt höll på att hända.
På den tiden hette den romerska kejsaren Domitianus.
Han befallde att en gång om året, på det som han kallade "Herrens dag" -
skulle alla i Rom offra till honom -
och säga: "Kejsaren är herre".
De skulle bränna rökelse på ett altare inför kejsaren.
På det sättet prövades de tidiga församlingarna: -
skulle de säga att kejsaren var Herre -
då deras trosbekännelse var att Jesus var Herre?
De hade ett val.
Om de vägrade säga att kejsaren var Herre råkade de i svårigheter.
Då man läser de 7 breven till de 7 församlingarna -
så är två brev adresserade till församlingar som redan lider.
Jesus har inga klagomål mot, ingen kritik av församlingar som lider.
De andra församlingarna, som inte led, dem kritiserade Han -
och klagade över.
Men då en församling lider klagar Jesus inte över den.
Han vet att en församling som får lida följer Honom.
Det är Nya Testamentet, och jag sa att där är lidande det normala tillståndet.
För alla kristna.
Då vi ser på kyrkohistorien finns där samma lidande -
genom kristendomens 300 första år.
Församlingen led fruktansvärt i det romerska imperiet.
Jag läste om en ung mor som arresterades för att hon var kristen.
Hon hade sin bebis med sig.
Bebisen placerades i cellen bredvid hennes.
Hon kunde höra hur bebisen grät efter mat.
De sa att om hon förnekade Kristus kunde hon mata sitt barn.
Hur många av dagens mammor kunde säga nej till det?
Men hon vägrade.
Till slut tystnade bebisen.
Barnet dog då det inte fick hennes mjölk.
De tog henne, tände en eld och lade en järnskiva över den -
tills järnet var hett, och sedan stekte de henne levande.
Eftersom hon ville följa Jesus. Bara för det.
Genom kristendomens första 300 år följde förföljelserna tätt på varandra.
Och församlingen har aldrig vuxit så snabbt -
som under dessa år av förföljelse.
Det är fortfarande sant att då församlingen förtrycks så växer den.
Både i kvantitet och kvalitet.
Där den har det bekvämt bara fortsätter den att ha det bekvämt.
Den växer inte nära på så snabbt.
Därför växer församlingen i de trakter på jorden där de kristna lider.
Djävulen har aldrig kunnat ta kål på församlingen utifrån.
Han kan förstöra församlingar inifrån -
genom falsk undervisning och alla möjliga konstiga idéer.
Dem ska jag tala med pastorerna om.
Men en församling som står under press från utsidan -
som förföljs, den församlingen växer.
Både i kvantitet och kvalitet.
Jag kunde ta er till många ställen där de kristna -
inte så där bara kan gå på möten och sitta ner och lyssna till en predikant.
Där det står hemliga poliser bakom i församlingen och antecknar -
och skriver upp namn.
På den tid då järnridån fortfarande delade Europa -
brukade jag resa bakom den och det var en tankeväckande erfarenhet.
En gång var jag i en församling i Tjeckoslovakien.
Jag hade med mig pengar för en kyrkobyggnad.
Och jag predikade.
Jag märkte att min tolk inte översatte allt jag sade.
Han beskyddade mig.
Han visste vad den hemliga polisen i församlingen antecknade.
Efter mitt besök gick polisen till församlingens pastor -
med ett pappersark där de skrivit ner anklagelser mot mig.
De sa: "David Pawson sa så här och så här och så här.
Och ni, pastorn, inbjöd honom till er församling."
Då pastorn läste listan sa han helt ärligt: -
"David sa aldrig någonting sådant."
Han visste, han hade varit där.
"David sade aldrig något sådant."
De sa att han måste skriva under pappret -
att David sa det, eller så åker han i fängelse på 6 månader.
Jag visste inget om detta innan jag var på en konferens i Berlin, Tyskland -
och någon pekade på den tjeckiske pastorn -
och sa: "Visste du att den mannen satt i fängelse i 6 månader -
hellre än att skriva under ett papper med lögner om dig?"
Det kändes hemskt -
att denne man lämnade sin familj och satt i fängelse i 6 månader -
för att han vägrade skriva under ett papper med lögner.
Jag tackade honom, men tänk att han gjorde det! För en broder.
Jag kände mig så dålig.
Under de första 300 åren bara växte kyrkan.
Jag har nyligen studerat en del av kyrkohistorien -
jag inte visste något om.
På medeltiden var kyrkan stark i Mesopotamien, Asien, -
Indien, Kina, Tibet och Japan.
Men alla de kyrkorna utplånades.
Jag hade ingen aning, jag hade aldrig hört om dem.
Men jag läste att de led för sin tro.
Så fortsätter det.
Under den protestantiska reformationen -
blev folk på båda sidorna martyrer, både katoliker och protestanter.
Och den första baptisten dränktes i floden i Zürich -
för att han var baptist och stod för sanningen i Skriften.
Man ansåg att det passade bäst att dränka honom.
Det har aldrig funnits en enda tioårsperiod -
sedan Jesus vandrade på jorden -
då kristna inte har dött för sin tro.
Ju mer man läser kyrkohistorien -
desto mer utmanande blir den.
En mycket bok som under reformationen hade stort inflytande -
på kristna var Foxes "Martyrernas historia".
Den handlade om alla som dog under den protestantiska reformationen.
Jag har läst den. Den är rikt illustrerad med bloddrypande bilder.
Men det var en av de populäraste kristna böckerna då -
och många läste den och blev utmanade att vara starka -
i sin tro, liksom de som gått före dem.
Under de senaste åren har det blivit värre, snarare än bättre.
Fler kristna dör för sin tro nu än någonsin förut.
Vi verkar vara omedvetna om det och till och med likgiltiga inför det.
Men det är det normala kristna livet. Än framtiden då?
Jag undrar vilken historiefilosofi du har?
Jag ska försöka rita några diagram i er hjärna med mitt finger.
Det finns fem olika historiefilosofier -
som media serverar oss.
Ni måste välja vilken historiefilosofi ni köper -
och som avgör hur ni ser på framtiden.
Först har vi vad som kallas den cykliska synen på historien.
Den ser bara ett enkelt mönster i historien: -
den går runt och runt i en cirkel.
Det populära talesättet -
"historien upprepar sig själv" beskriver den synen.
Det blir inte bättre eller sämre, det blir bara bättre och sämre, -
bättre och sämre och går runt i en cirkel och leder ingenstans.
Historien är bara en cirkel som upprepar sig själv.
Högkonjunktur och lågkonjunktur, inflation och deflation.
Och livet går bara runt runt i cirklar.
Det är en mycket vanlig historiefilosofi i dag.
Sedan har vi den episka historiesynen.
Historien rör sig framåt, den upprepar sig inte.
Den rör sig upp och ner, upp och ner -
och det finns goda tider och onda tider. Sämre och bättre tider.
Historien kommer bara att fortsätta att gå upp och ner -
och vi är inte säkra på om den kommer att sluta uppe eller nere.
Det är den episka historiesynen.
Det är inte den kristna historiesynen, men den är vanlig.
Sedan har vi den optimistiska synen.
Den ser historien så här, uppåt.
Som en engelsk premiärminister sa: -
"Upp och upp och upp och framåt och framåt och framåt."
Det var den historiefilosofi som rådde i början av 1900-talet.
Och favoritordet var "framsteg".
Folk trodde 1900-talet skulle bli det bästa århundradet någonsin.
Vetenskapen skulle göra oss friskare, lyckligare, bättre på alla sätt.
Folk förväntade sig det, ända tills Titanic förliste.
Det var det första större slaget under 1900-talet mot mänsklig optimism.
Det var det största rörliga objekt som människan någonsin gjort.
Men på jungfruresan, då kaptenen sa att inte ens Gud kunde sänka det -
kolliderade skeppet med ett isberg och sjönk.
Ni har säkert sett filmen "Titanic".
Plötslig drabbades idén om framsteg av en chockvåg.
Idén om att allt bara skulle bli bättre och bättre i framtiden.
Förändringen i början av 2000-talet är påtaglig.
Förändringen går från framsteg till dess motsats.
I dag frågar folk sig om vi kommer att överleva 2000-talet.
Nyckelordet i dag är "överlevnad".
Nyckelordet i början av 1900-talet var ju "framsteg".
Nu oroar vi oss över den globala klimatuppvärmningen.
Visste ni att det finns de som räknar ut världens undergång på datorer?
Massachusetts Institute of Technology i Boston, USA -
där min son varit en tid -
har räknat ut att efter 2040 -
kommer livet för största delen av mänskligheten -
att vara svårt eller omöjligt.
Det påverkar inte mig, jag är 80 år gammal -
men det påverkar många av er.
Datumet 2040 räknade de ut med världens bästa datorer -
genom att mata in befolkningstillväxten, oljereserver, -
varenda en faktor som vi lever av -
och så fick de fram detta datum.
Det är ju inte så långt i framtiden, 30 år framåt -
och vi står inför stora problem. Så säger de nu.
Det är den pessimistiska synen på mänsklighetens historia.
Den går neråt och neråt.
Ingen av dem är den bibliska synen på historien.
Det är den apokalyptiska synen.
Jag nämnde den cykliska synen, den episka synen, -
den optimistiska synen, den pessimistiska synen, -
men vad är den bibliska synen på den framtida historien?
Och svaret är att den är apokalyptisk.
Då måste jag rita upp ett annat diagram.
Ner, plötsligt upp och bättre.
Det är den apokalyptiska historiesynen.
Det går sämre, sedan plötsligt bättre och så stannar det där uppe.
Den synen omfamnas av kristna, judar och kommunister.
Enda skillnaden är att den kommunistiska synen inte fungerar.
Men de tror också på den apokalyptiska synen -
att det går allt sämre. För dem kommer revolutionen att införa -
det klasslösa samhället utan brotts- lighet. Men det är deras historiesyn.
Och de fick den av de judiska profeterna.
Karl Marx var jude.
Han fick den modellen för historien ur Bibeln. Av de judiska profeterna.
Enda skillnaden är att han trodde att det plötsliga lyftet -
skulle orsakas av en revolution.
Då borgerskapet störtas av proletariatet.
Vi har sett hur den filosofin misslyckades i Ryssland.
Den misslyckas nu också i Kina.
Den är inte en framgångsrik historiefilosofi.
Men både judarna och de kristna tror på neråt, uppåt och uppe.
Skillnaden mellan judarna och de kristna är att -
judarna förväntar sig att Gud griper in i historien -
och lyfter upp historien på ett nytt plan. De väntar på Guds rike.
Det gör vi också, men vi vet att lyftet kommer när Kristus kommer tillbaka.
Han kommer att lyfta världen till en ny nivå -
av rättvisa, fred, välgång och hälsa.
Allt som vi längtat efter kommer att komma då Jesus kommer tillbaka -
och regerar över världen. Det ser vi fram emot.
Men tills dess befinner vi oss på ett sluttande plan.
Det kommer att bli värre, innan det plötsligt blir bättre.
De kristna är förvarnade inför De Stora Svårigheterna som är på väg.
Den Stora Vedermödan, för att använda ett gammalmodigt uttryck.
Historien blir värre, för de kristna och för judarna.
Och vi kommer att få lida innan Jesus återvänder. Ordentligt.
Kristna över hela världen måste förbereda sig på att få lida.
Vi måste vara tränade att lida.
Jag ska tala om det om en liten stund.
I Uppenbarelseboken kapitel 6 till 16 finns en detaljerad beskrivning -
av de stora svårigheterna. Ni kan läsa allt om dem där.
Jag blir tröstad då jag läser de kapitlen.
En del kristna verka bli mycket ängsliga av dem. Jag blir tröstad.
Vi vet ju det värsta som kan hända.
Är det inte tröstande? Att veta det värsta.
Jag upplever det så.
Då min fru höll på att dö i cancer år 1975 -
så sa jag till läkaren att jag ville veta det värsta.
Hellre det än att gissa och inte veta vad som var det verkliga problemet.
Han sa: "Den kan ha spritts till hennes njurar och då kan vi inte göra mycket."
Han berättade det värsta! Men det värsta han sa var -
att han kanske måste ta bort halva hennes ansikte.
Det var mycket svårt att leva med.
Jag ville hellre hon skulle vara i himlen med ett helt ansikte -
än att vara tvungen att leva här med ett halvt. Det var svårt för mig.
Men efter att läkaren berättat detta körde jag min fru hem -
och hon bad mig berätta det värsta för henne!
Och det gjorde jag.
Från det ögonblicket framåt hade hon fullkomlig frid.
När vi kom hem, men visste att hon skulle åka tillbaka till sjukhuset -
så bad vi: "Herre, om du vill ha henne hos Dig så är hon redo att komma.
Men om Du har mer arbete för henne här så vet Du vad du ska göra."
Det är allt vi sa. Vi rusade inte runt till helbrägdagörare -
vi bad inte hela församlingen att be -
sa bara: "Herre, om Du har mer arbete för henne på jorden -
vet Du vad du ska göra."
Han gjorde det och hon finns ännu vid min sida.
Det var 1975 då hon bara hade några veckor kvar att leva.
Så vi vet hur det är att veta det värsta.
Då min dotter fick leukemi -
sa vi samma sak till läkaren: "Berätta det värsta."
Han sa att hon bara hade några månader kvar att leva.
Jag tog en lång promenad med Herren.
"Herre, Du känner slutet från början. Du vet om det är till döds.
Kommer hon att leva eller dö?"
Och Herren, i sin nåd, berättade att det var slutet.
Jag hade en bön.
Läkarna sa 6 månader. Jag bad att det skulle bli mycket kortare.
Hon var i himlen efter tre veckor.
Jag tackar Herren för det bönesvaret.
Jag berättar båda dessa historier för att ibland helar Herren, -
och ibland gör Han det inte och jag vet inte varför när det händer.
Jag var förbryllad då Han helade min fru men inte helade min dotter.
Nu vet jag varför Han inte helade min dotter.
I sin nåd berättade Han för mig mycket senare -
varför Han tagit henne att vara hos sig.
Det är ljuvligt när Herren förklarar orsaken till att Han gör något.
Men innan Han ger dig orsaken måste du lita på Honom.
Jag använder bara allt detta för att belysa det faktum att -
jag skulle föredra att veta det värsta, från början.
Då kan jag förbereda mig för det. Vi kan anpassa oss.
Det är så skrämmande och svårt att bära då man inbillar sig saker.
Då vi inte får veta sanningen, inte får veta det värsta -
och vi måste föreställa oss vad som händer.
Men Jesu uppriktighet är sådan -
att Han berättar för oss i Matteus 24 -
och Uppenbarelseboken 6-16 om det värsta som kan hända.
Så vi vet nu att ingenting värre än det kan hända. Det är tröstande.
Jag nästan ler för mig själv då jag tänker på att jag nu vet det värsta.
Då kan jag förbereda mig för det.
Det är därför Jesus berättar sanningen för oss.
Han vill inte att vi ska vara nyfikna -
och försöka tänka ut åtgärder för Hans del.
Han vill att vi gör oss redo.
Han säger: "Jag berättar allt detta så att era hjärtan inte ska vara oroliga.
Ni kommer inte att bli överraskade då det blir värre."
Och studerar ni dessa bibelställen vet ni precis vad som kommer att hända.
Jag ska berätta mera om detta imorgon.
Men att studera de kapitel där Jesus -
har berättat för oss vad som kommer att hända -
gör dig inte endast redo för det -
utan det innebär att du kan anpassa dig till det.
Då jag råkar i samtal med folk på tåg eller bussar -
och de säger: "Jag vet inte vart världen är på väg!"
så säger jag: "Jag vet".
Och de är intresserade. Och jag får berätta för dem.
"Gud vet vad som är på väg, och Han har berättat det för oss."
Jag vet t.ex. att det kommer en världsregering.
Jag vet att det kommer en diktator.
Jag vet att det kommer att bli mycket svårt för kristna att köpa något.
Det kommer en dag då man inte längre använder pengar.
Man har bara ett nummer inristat på handen, pannan, eller någonstans.
När man kommer till kassan sätter man bara handen på en maskin.
Den läser en.
Och den dag kommer när den siffran är numret på världens diktator.
Och har man inte det numret kan man inte shoppa.
Idén att världen kunde överleva utan reda pengar -
skulle man ha skrattat åt för 20 år sedan.
Nu står det just bakom hörnet.
En stad i England, ungefär 40 kilometer från den stad där jag bor -
är den första kontantlösa staden.
Man köper allting med ett nummer.
Det är den första stad som experimenterat -
med att leva helt utan kontanter.
Det kommer att sprida sig.
Redan nu använder vi våra pengar med ett litet plastkort -
med ett nummer på sig. Det är bara ett steg vidare.
Och i en del av världens länder tatueras varje nyfött barn -
med ett nummer på foten.
Det numret gäller försäkring, värnplikt, köpande och säljande - allting.
Det ligger allt alldeles bakom hörnet.
Bibeln har förutsagt detta redan länge.
Vissa kristna har varit visa nog att lägga märke till allt detta -
och de gör sig redo.
De stärker sin tro nu, så att när de kommer att få lida för sin tro -
kommer de att stå, och stå upprätt när de fullgjort allt.
Stå fasta för Herren Jesus.
Det var några saker jag ville nämna om framtiden.
Vad lär Bibeln oss då om lidande?
För det första säger den att vi ska vänta oss det.
Många kristna förväntar sig inte ens att få lida för Herren.
Men Bibeln säger upprepade gånger åt oss att vänta oss det.
Låt mig läsa från Bibeln.
"...så att ingen vacklar under dessa lidanden.
Ni vet ju själva att det är bestämt att vi ska utstå sådant.
Redan när vi var hos er sade vi er i förväg att vi skulle få lida."
Det är Paulus som skriver till tessalonikerna.
Alldeles från första början av deras kristna liv -
undervisade apostlarna de nyomvända -
att det var det som skulle hända dem och att de skulle vara redo för det.
Det var inte oväntat.
Paulus uppmanar alla dem som han ledde till Herren, överallt.
Han sa: "Vi måste genomgå många svårigheter. -
mycket vedermöda, för att komma in i Guds rike.
Vi måste gå igenom detta."
Det är ärligt, eller hur?
Han lurar dem inte, han låtsas inte -
att så fort de blir kristna så blir allting bra -
och de får ett lätt och bekvämt liv efter det.
Han sa dem sanningen, liksom Jesus sa dem sanningen.
"Om ni vill komma in i Guds rike sker det genom stora svårigheter."
De var tillsagda att förvänta sig det.
Och sedan blev de tillsagda att uthärda det.
Att stå ut med det. Att vara tålmodiga under det -
så att de kunde uthärda det.
Uppenbarelseboken säger att de heliga kallas att uthärda -
att tålmodigt uthärda, att stå ut med det.
"Men den som håller ut till slutet ska bli frälst."
Inget gnäll, inga klagomål. Håll ut!
Men mer än det, vi ska överkomma det.
Som Jesus gjorde, stå som segrare över det.
En av mina vänner fick frågan: "Hur har du det?"
"Jag mår bra, över omständigheterna."
Det är ett annorlunda svar än det vanliga.
"Jag mår bra, över omständigheterna."
Vi brukar säga att vi mår bra "under omständigheterna".
Men min vän var inte under någonting, han var alltid över det.
Han övervann, han landade alltid överst.
Han inte bara uthärdade det, han övervann det.
Hur övervinner man lidande?
Man ber för dem som förbannat en.
Man välsignar dem som förbannat en.
Man ber för dem som förföljer en.
Det är att övervinna något.
Man står högre än det.
Många kristna har lidit mycket men har vunnit över det.
De är inte under utan över omständigheterna.
Och det sista som Bibeln lär oss är att glädja sig i lidandet!
Att glädja sig i lidandet!
Var glad över det! Fira det!
Det är att nå toppen av kristet lidande.
Då de kristna kan glädja sig i det.
Men NT säger att de gladde sig över att vara värdiga att få lida -
för Jesu namns skull. De gladde sig över det. De firade det.
Icke-troende kan inte fira lidandet. De gör precis tvärtom.
Men vi kan. För vi vet vad det kommer att leda till.
Vårt nuvarande lidande bereder åt oss en väldig och överväldigande härlighet
Vår lön blir stor i himlen.
Jag hörde om ett indiskt bönemöte -
där man bad för kristna som blivit fängslade i Tibet.
De kristna i Indien beslöt att be för de kristna i fängelse i Tibet.
De gick ringen runt och alla bad -
enträget att Herren skulle befria dem från fängelset -
och reda upp allting för dem. Och så bad man ringen runt -
tills man kom till en liten indisk kvinna i slutet på cirkeln.
Hon bad inte alls så. Hon sa: "Herre, varför tillät Du dem lida -
för Dig och inte oss?
Varför skulle de få det privilegiet, inte vi?"
Och hela bönemötet förändrades.
De blev avundsjuka på dem som suttit i fängelse.
De insåg att det bett som människor brukar be: -
"Bevara dem, befria dem."
Men denna dyrbara lilla kvinna visste bättre.
"Varför gav du dem privilegiet att få lida, och inte oss?"
Det är en stor skillnad, eller hur? En mycket stor skillnad.
Men hon gladde sig i det.
I Apostlagärningarna läser vi att de gladde sig för att de räknats värdiga -
att lida för Jesu namns skull.
I Filipperbrevet skriver Paulus: -
"Ni har ju fått nåden att inte bara tro på Kristus -
utan också att lida för hans skull."
Ni har beviljats (från eng.), ni har fått det.
Det har varit er privilegium, er ära -
inte bara att tro på Jesus, utan också att lida för Honom.
Och resten av Nya Testamentet fortsätter på samma sätt.
Jag har skrivit en bok om Uppenbarelseboken.
Om ni får tag i den boken så ser ni där att hela boken -
skrevs för att hjälpa de kristna att klara av att lida.
Att vara segrare, att stå ovan om det tryck som de utsattes för.
Det är ett mycket allvarligt budskap.
Jag ska gå vidare.
I församlingarna finns det vissa läror som inte förbereder folk för lidande.
Några idéer som predikas ganska vitt och brett -
som inte hjälper folk att förbereda sig -
för det lidande som kommer att drabba oss alla.
Den första är läran är "En gång frälst, alltid frälst."
Det uttrycket finns inte i Bibeln. Inte heller finns den tanken där.
Det är en falsk tröst.
Bara jag väl har min biljett till himlen så är allt okej.
Det är inte okej.
Det håller dig inte upprätt då du måste lida.
Fruktan för att förlora sin frälsning är mycket hälsosam.
Det är en Herrens fruktan.
Den fruktan ser till att du är trogen -
då du inser att allt du fått i Kristus kan du förlora -
om du dukar under i lidandet.
Men den motsatta läran, att man kan förlora sin frälsning -
hjälper dig igenom och att stå fast.
Att säga: "Jag har beslutat att hålla fast vid min frälsning -
vad som än händer mig."
Det finns 80 ställen i Nya Testamentet -
som alla varnar oss att inte förlora det vi har i Kristus. 80 stycken!
Och det är så ofta sammankopplat med lidande -
att vi måste lägga märke till det.
Visste ni att ordet "tro" och ordet "trogen" -
är samma ord på hebreiska och grekiska?
Att ha tro är att förbli trogen.
Den klassiska texten är Habackuk kapitel 3.
Ursäkta, 2:4, där det står: -
"Den rättfärdige ska överleva genom att bevara tron."
Detta ställe hänvisas till tre gånger i Nya Testamentet.
"Den rättfärdige ska leva av tro."
Tro betyder trohet.
Att vara trogen mot Gud.
Habackuk klagade till Herren över -
att Guds folks tillstånd i Jerusalem var förskräckligt.
Avgudadyrkan och omoral smög sig in bland Guds folk, -
och Habackuk sa: "Gud, Du gör inget för saken!
Varför gör Du ingenting åt det tillstånd ditt folk är i?"
Gud sa; "Habackuk, jag gör någonting.
Jag har kallat hit babylonierna."
Habackuk sa: "Det kan Du inte göra!
Babylonierna förstör allting!"
"Nej, Habackuk, den rättfärdige ska överleva genom att bevara tron.
De rättfärdiga ska leva genom att vara trogna."
Det är sant, vilka svårigheter som än kommer.
De rättfärdiga ska leva av tro.
Jag tror alltså att läran "en gång frälst, alltid frälst" -
inte förbereder oss för de svårigheter som kommer.
Jag ska nämna en annan lära som jag anser vara djupt oroväckande.
Och det är läran om uppryckandet.
Idén om att före den stora vedermödan -
kommer Jesus och hämtar alla de troende ut ur världen.
Senare kommer Han tillbaka med dem efter den stora vedermödan.
Den läran om någon förbereder inte folk för lidande!
De ser fram emot att komma undan innan det riktigt bryter ut.
Jag tror att de kristna kommer att gå igenom vedermödan.
Men de kommer att överleva genom att vara trogna.
En del blir martyrer.
De kommer undan vedermödan genom att dö.
Men många av oss kommer att leva genom den stora vedermödan.
Och vi måste vara redo för det.
Den kommer, och det kommer att bli väldigt hårda tider.
Jag kan inte hitta något i min Bibel som säger att -
jag kommer att ryckas upp till himlen innan vedermödan kommer.
Det finns inte en enda mening om det i min Bibel.
Så jag tror att vi kommer att gå igenom de stora svårigheterna.
Och vi måste vara beredda på att göra det.
Jag bad att få låna ett exemplar av min bok.
Den heter "When Jesus returns" (När Jesus återvänder).
En av mina stora hjältinnor är Corrie ten Boom.
De holländska kvinna som blev fast för att skydda judar från tyskarna.
Och hon betalade mycket dyrt för det.
Hon skrev: -
"Jag har varit i länder där de heliga redan nu lider -
av en fruktansvärd förföljelse.
I Kina fick de kristna höra: 'Oroa er inte. Före vedermödan -
kommer ni att ryckas upp.'
Sedan följde en fruktansvärd förföljelse.
Miljoner kristna torterades ihjäl.
Senare hörde jag en kinesisk biskop med sorg säga: -
'Vi har misslyckats. Vi borde har gjort människorna starka inför förföljelsen.
Istället för att säga åt dem att Jesus kommer innan dess.'
Han vände sig till mig och sa: 'Berätta för folket hur de ska vara starka -
i tider av förföljelse.
Hur de ska förbli stående när vedermödan kommer.
Stå och inte tröttna.'"
Corrie tillägger: "Jag upplever att jag har ett gudomligt mandat -
att säga till denna världens människor -
att det är möjligt att vara stark i Herren Jesus Kristus.
Vi ligger i träning för vedermödan.
Eftersom jag redan varit i fängelse för Jesu skull -
och efter det att jag mötte den kinesiska biskopen -
är det så att varje gång jag läser ett bra bibelställe tänker jag -
att jag kan använda det i vedermödan!
Sedan skriver jag ner det och lär mig det utantill."
Hon hade sin tid av vedermöda. Men det var inte vad hon väntade sig.
Hon fick ett fruktansvärt slaganfall.
Hon låg förlamad de sista tre åren av sitt liv.
Hon kunde inte röra sig alls.
Det var bara två saker hon tydligt reagerade på -
genom någon rörelse i sin kropp.
En var då hennes brorson, Peter von Woerden, spelade violin.
Då han spelade rörde hon sig lite och visade att hon lyssnade.
Det andra, som jag till min stora överraskning -
fick reda på först sedan hon hade dött -
var att de spelade mina bibelundervisningskassetter -
under hennes sista sjukdomstid, och återigen rörde hon sig lite -
för att visa att hon lyssnade. Hon hade sina egna svårigheter.
Hon gick igenom sin egen vedermöda.
Men hon hade förberett sig för den.
Hon hade bevarat Guds Ord i sitt hjärta.
Och då svårigheterna kom kunde hon reagera.
De är alltså läror jag tror att inte borde läras ut.
Nu kommer jag till en mycket genuin fråga.
Varför lider de kristna inte mer?
I synnerhet i västvärlden.
Om det är normal kristendom, varför lider vi inte då?
Vad är det för fel på oss?
Bibeln ger två svar på den frågan.
Jag ska ge er dem nu. Varför lider vi inte mer?
Varför promenerar vi bara till kyrkan på söndag och njuter av gudstjänsten-
lyssnar till en predikan, går hem och lever som alla andra gör?
Varför lider vi inte mer?
Hur kommer det sig att människor i vissa länder lider svårt i dag?
Medan jag talar till er står kristna inför döden för Jesu skull.
Och vi sitter här i all bekvämlighet och undrar varför inte vi lider.
Bibelns två skäl är dessa: -
För det första, kompromisser i vårt liv.
Vi lever inte annorlunda än våra grannar.
Från måndag till lördag lever vi som de. Därför stör de sig inte på oss.
Vi är inte frånstötande eller utmanande.
Lyssna på denna vers från Andra Timoteusbrevet: -
"Så kommer alla som vill leva gudfruktigt i Kristus Jesus -
att bli förföljda."
Låt mig läsa upp det igen.
"Så kommer alla som vill leva gudfruktigt i Kristus Jesus -
att bli förföljda."
Kunde en orsak till att vi inte lider så mycket vara den att vi -
inte lever ett gudfruktigt liv i Kristus Jesus?
Att vi lever som alla andra?
Då har de ju ingen orsak att vara arga på oss.
Helighet innebär hat, i mitt Nya Testamente.
Ju heligare du lever, desto troligare blir du hatad.
För det sätt vi lever på avslöjar de andra.
Både genom vad vi gör och vad vi inte gör avslöjar vi andra.
Och det tycker folk inte om.
Vi är en utmaning för deras samvete.
Vi är kallade till att avslöja ondska.
Att få ondskan att bli generad, utskämd, förnedrad.
Och de som gör det onda gillar inte sådant alls.
Med andra ord: är vi tillräckligt annor- lunda för att göra andra upprörda?
Och svaret är ofta att det är vi inte.
Vi går kanske i kyrkan på söndag, det är vår religiös klubb -
men de ser inte i oss ett liv som är så heligt att de känner sig smutsiga.
Som Petrus sa till Jesus: "Gå bort från mig, Herre!
Jag är en syndig människa."
När har någon sagt så om dig?
"Gå bort! Jag vill inte ha dig här.
Du är för helig för mig!"
Världen gillar inte präktiga människor.
Men Gud sa att vi ska vara heliga liksom Han är helig.
Ju heligare vi är, desto sämre tycker folk om oss.
Det är den enkla sanningen.
Sokrates, den store filosofen sa: -
"Om någonsin någon lever ett perfekt liv kommer han att dödas."
Han sa det hundratals år innan Jesus kom.
När Jesus kom hatade de Honom. Och Han gjorde inget annat än gott.
Han skadade aldrig någon, men de hatade Honom från början.
De var arga på Honom för att Han var så god.
Världen som är i den ondes våld -
kommer alltid att vara arg på heliga människor.
Ju heligare de är, desto argare blir världen.
Är det en orsak till att vi inte får lida mer?
För att vårt liv inte skiljer sig från grannarnas liv?
För att vi inte utmanar deras samvete?
Eftersom vi helt enkelt bara inte är tillräckligt annorlunda?
Det är en orsak Bibeln anger för att man inte lider mer.
En orsak var alltså kompromisser i vårt liv, -
den andra är feghet i våra läppar.
De har inget emot kristna som inte öppnar munnen.
Ord kan utmana än mer än livsföring.
Vi är kallade att tala för det som är rätt och tala emot det som är fel.
Och gör man det blir man inte populär.
Det är inte så man blir populär.
Det var i stort mått det som Jesus sa -
som gjorde att de korsfäste Honom.
Hans ord skar in i deras hjärtan.
De skar ända in i märgen.
Och det är så som Guds Ord beskrivs i Nya Testamentet.
Vi ska gå till hela världen och göra lärjungar av alla etniska grupper.
Och det enda sättet att göra det är genom att tala.
Vårt liv ska passa ihop med våra läppar -
men ingen har någonsin blivit omvänd genom att iaktta liv.
De blir omvända då vi talar ut. Då vi delar evangeliet med våra läppar.
Om ditt liv inte passar ihop med orden kommer du inte långt med ord -
men om ditt liv är sådant som det borde vara -
och du är modig nog att tala ut sanningen om -
vad som är rätt och fel, sant och falskt -
så blir du inte populär.
Det kan jag berätta av egen erfarenhet.
Så det är det att vi har fega läppar.
Vi borde gå ut i hela världen och predika evangeliet för alla varelser -
och göra lärjungar av alla etniska grupper.
Men många kristna gör det inte.
Det är Herrens sista befallning till oss.
"Gör så, och se, jag är med er alltid."
Min farmor hade en en låda med "mannakorn".
Den såg ut som en chokladask, men det var den inte.
Inuti fanns små rullar av papper som man plockade upp med en pincett -
en rulle varje dag, och så läste man bibelordet med ett löfte.
Men ofta fanns det bara löftet, inte villkoret.
Ett löfte var: "Och se, jag är med er alla dagar till tidens slut."
Men det är ett villkorligt löfte.
"Gå därför ut till hela världen, och se, jag är med er."
Man vill inte ha "gå", bara "och se".
Och då finns inget att åse, om ni ursäktar en dålig ordlek.
Men "och se" är beroende av "gå".
"Gå och gör lärjungar och se jag är med er."
Många som jag själavårdat har förlorat känslan av Guds närvaro.
Jag säger: "Gå och gör en lärjunge av någon annan.
Och se, Han kommer att vara med dig igen."
Då vi inte delar Honom med andra förlorar vi känslan av Hans närvaro.
Jag säger er att om ni går ut och sprider evangeliet, -
försöker berätta de goda nyheterna för någon -
är Kristus där med er, och ni erfar det.
För Han lovade att vara med oss. "Gå, och se."
Ett typiskt exempel på ett löfte utan sitt villkor.
I precis detta ögonblick pågår en viktig debatt -
en internationell debatt om att förbjuda evangelisation.
Det kallas omvändelsearbete.
Och myndigheterna debatterar det just nu i detta ögonblick.
De kan stifta lagar som hindrar oss att tala till andra om vår tro.
Och om vi ska lyda Gud och inte människor så måste vi berätta.
Och vi hamnar i fängelse om vi gör det.
Men då de tidiga lärjungarna hotades med fängelse -
om de predikade Jesus till andra -
så sa de bara: "Man måste lyda Gud mer än människor."
Därför kommer vi att få problem om denna lag träder i kraft.
Om den inte går igenom nu så gör den det senare, det kan jag lova er.
Världen går nu emot alla religioner som vill omvända andra.
Det är en privatisering av religionen.
Det är okej att utöva sin egen religion så länge som man håller tyst om det.
Det kommer att bli den nya atmosfären, här i Sydafrika -
och överallt annanstans. Man får inte evangelisera.
Man håller sin tro för sig själv. Man går i kyrkan -
man utövar den privat, och då bryr sig ingen om det.
Men så fort man försöker hjälpa andra att komma fram till ens egen tro -
bryter man mot lagen. Det är på väg.
Det kan jag garantera.
Och de kristna kommer att ställas inför ett val -
om de ska lyda Herren eller människor.
Bryter man mot lagen genom att vittna om sin tro -
eller håller man bara tyst om den?
Att hålla tyst är inte en säker utväg.
Man kan förlora sig egen tro om man håller tyst om den.
Många av er har säkert märkt att ju mer ni delar med er av er tro -
desto mer betyder den för er själva.
Ju mer man delar med sig av den, desto mera har man.
Det är Guds matematik. Ge bort något och du får det själv.
Jag har märkt att då man delar sanningen med andra blir -
man själv mer övertygad om den än någonsin. Och gladare att känna den.
Här har vi alltså två orsaker.
Får jag berätta om den lilla staden Betlehem?
I Mellanöstern. Ni har hört om Betlehem.
Det var där Jesus föddes.
Men låt mig berätta vad som händer i Betlehem just nu.
Det finns viss en baptistpastor i Betlehem -
som tidigare var en kristen stad.
Det fanns fler kristna än några andra i Betlehem.
Men i dag är det en muslimsk stad.
Många av de kristna har flytt från Betlehem -
och de få som är kvar möts i en liten baptistkyrka där.
Ingen av medlemmarna får tillstånd att arbeta.
Kan ni föreställa er församling där alla medlemmarna är arbetslösa?
Muslimer anställer inte kristna.
Det är det första handikapp de lider av.
Man har kastat in brandbomber i församlingen 16 gånger.
Pastorn har blivit beskjuten och lämnats på gatan, förmodad död.
Men han återhämtade sig.
Det är så de har det där.
Han möter ständigt svårigheter från de muslimska myndigheterna -
eftersom han tror och utövar två saker.
För det första tror han att Gud har fört Israel tillbaka till Löfteslandet -
och att tro det på det palestinska territoriet -
på Västbanken i Betlehem är att riskera livet.
Och han tror att Jesus dog för muslimer.
Och det berättar han för dem.
Än idag sprider han evangeliet i Betlehem -
även om han brandbombats 16 gånger, blivit skjuten, trotts vara död.
Men den dyrbara mannen är bara fylld av Herrens glädje -
och fortsätter att prisa Herren till ett sådant pris.
Det händer nu, i detta ögonblick.
Prisad var Gud!
Den pastorn hyser ingen människofruktan.
Han fruktar att bedröva Herren.
Så han bara fortsätter.
Det finns israeliska troende -
som smugglar mat och pengar till den församlingen.
Det här läser man aldrig om i massmedia, eller hur?
Men israeliska troende håller de palestinska troende vid liv.
De riskerar sina egna liv för att nå dem och hjälpa dem.
Är det inte spännande?
Visste ni att israeliska och arabiska troende -
möts i hundratal i hemlighet i skogen i Israel?
Det är den enda enigheten i Mellanöstern.
Då israeliska och arabiska troende finner varandra i Kristus.
De löper en risk tillsammans -
då de möts, så de gör det diskret, i skogarna i Israel.
De möts nu.
Jag ska avsluta detta korta föredrag.
Fäst era ögon på Kristus.
Kristus, som hela Nya Testamentet berättar, trädde in i härligheten -
genom lidande. Den vägen gick Han.
Och Han måste förklara det för folk.
Efter att Han korsfästs och uppstått från de döda -
undervisade Han folk, Han berättade för dem -
även före, men efteråt träffade han två av dem på vägen till Emmaus -
två av sina egna avlägsna släktingar -
och Han sa: "Era dumbommar!
Så tröga ni är i tanke och hjärta till att tro på allt som profeterna har sagt!
Måste inte Messias lida det här för att sedan gå in i sin härlighet?"
Detta är ett genomgående tema.
Detta är Jesu väg: genom lidande till härlighet.
Det var på grund av den glädje som låg framför Honom -
som Han led korsets förnedring och skam.
Det var det enda sättet -
för vår Herre Jesus att gå in i sin härlighet.
Han gick igenom lidande för att gå in i den härligheten.
Det är det tydliga vittnesbördet i Nya Testamentet -
och som så ung som 33 år gammal gick Han igenom det lidandet.
Till sin härlighet.
Han måste övertyga de där två Emmausvandrarna -
att det var den rätta vägen. Att profeterna sa att det är vägen till Gud.
Genom lidande till härlighet. Därför är det samma väg för Jesu efterföljare.
Vi kommer att gå till härligheten genom lidande.
Och Paulus sa att hans strävan var att få dela Kristi lidanden.
Så att han kunde träda in i uppståndelsens härlighet.
Det är varje sann kristens strävan.
Ivriga att få dela lidandet för att få dela härligheten.
Det är Jesu väg och deras som följer Honom.
Jag bara kände att jag måste dela detta med er i dag.
För jag tror verkligen att kristna nu måste förbereda sig -
för det lidande som ligger framför oss.
Och att om vi är redo och vet vad som är på väg -
och förbereder oss för det, kommer vi att stå fasta och övervinna.
Och jag ber att en krona ska vänta er alla för att ni har övervunnit.
Och för att ni kämpat kampen och segrat.
I Jesu namn. Låt oss be.
Herre Jesus, Du kunde inte ha gjort vägen klarare -
och Du sa att vi ska ta upp vårt kors och följa Dig.
Vi kanske inte riktigt vet vad det innebär -
men i våra hjärtan vet vi att det är sanningen.
Du har kallat oss att följa Dig, att gå i Dina fotspår.
Att dela Ditt lidande.
För att vi ska kunna dela den härlighet som följer.
Må vi, för den glädje som ligger framför oss -
uthärda vårt kors.
Och förakta skammen.
Herre, vi vet att det blir tungt, att vi kommer att bli förnedrade -
vi vet att vi kommer att få leva under tryck.
Men Herre, tack för förmånen att få dela Jesu väg.
Och att följa i Hans fotspår.
Herre, Du valde att gå den vägen och kallade oss att följa Dig.
Vi gör det villigt. Vad som än sker.
Och vi ger Dig all ära och allt pris.
Och vi ser fram emot att dela den härligheten med Dig.
Men Herre, om det kommer lidande först så tar vi emot det också -
som en ära Du förärar oss.
Privilegiet att dela Ditt liv -
och att följa Dig i det.
Herre, Du vet vad vi alla tänkt under denna allvarliga kväll.
Du vet vad som pågår i våra hjärtan.
Herre, ta emot vårt hjärtas tankar -
om de har varit i enlighet med Dina tankar.
Och Herre, lär oss hur vi ska att följa Dig.
Vi ber det för Ditt namns skull. Amen.