DAVID PAWSON "Kannatused ja tagakius"
Nad ütlesid: "Meie inimesed ei loe ise Piiblit.
Nad kuulavad teisi õpetajaid, aga ise Piiblit ei uuri.
Kas saate meid aidata?"
Ütlesin, et tulen neli korda pühapäevaõhtuti.
Igal pühapäeva õhtul
vaatame ühte piibliraamatut ja oleme kolm tundi koos.
Soovi korral võime vahepeal ka kohvipausi teha.
Tutvustan teie rahvale iga kord üht piibliraamatut.
Tegime seda neli õhtut.
Rõhutasin väga, et kõik loeksid
antud piibliraamatut enne ja pärast meie õhtut
ning kõik kõnelejad jutlustaksid sellest raamatust kuu aega
ja kõik kodugrupid uuriksid seda kuu aega.
Pärast seda kuud tundsid nad, et teadsid üht raamatut Piiblist.
Mu eesmärgiks oli teha kahte asja:
teha see raamat neile nii põnevaks, et nad tahaksid seda lugeda,
samuti anda neile piisavalt informatsiooni ja taustainfot,
et kui nad seda loevad, siis saaksid nad sellest aru.
See toimis. Neis tekkis Piibli suhtes jälle põnevus.
Kui paljudel on see raamat?
Tõstke käsi!
Miks ma seda veel reklaamima peaksin?
Mõnedel pole seda siiani.
Nelja kuu möödudes ütlesid pastorid:
"Tahame broneerida sind järgmiseks kuueks aastaks."
Ütlesin, et võin siis juba Taevas olla.
Tegime selle ära.
Käisin seal kuus aastat kord kuus ja vaatasime igat raamatut Piiblis.
Kasutasin makette, fotosid, kaarte.
Kõike, mis aitaks selle raamatu elavaks teha.
Nende loengute lindistused levisid pea kõikjale.
Kõikjalt saabusid kaebekirjad, et pilte ja maakaarte pole näha.
Keegi ütles, et pean kõik uuesti videona tegema.
Ma tegingi seda ning võtsime kõik uuesti läbi.
Mõtlesin siis, et nüüd on sellega küll kõik.
Peagi esitas Suurbritannia suurim kristlik kirjastus ettepaneku:
"Tahame seda kõike raamatuna välja anda."
Ütlesin, et ei suudaks seda kõike uuesti teha.
Ütlesin, et nad võivad võtta lindistatud videote teksti
ja ma võin aidata seda toimetada.
Niimoodi võime seda teha ja nii see raamat sündiski.
Seda antakse nüüd välja nii mitmetes keeltes.
Hetkel tõlgitakse seda hiina keelde.
See on ilmunud ka hollandi, itaalia ja soome keeles.
Igasugustes keeltes.
Selline ta on.
Mõned on raamatuletis müügis.
Ma ei tea, mis minuga tehtaks, kui ma seda ei reklaamiks.
Nüüd on reklaamipaus läbi.
Aitäh. Hea mõte.
Mul on teile täna õhtuks ebatavaline sõnum.
Homme jutlustan teile ülestõusmisest,
kuid täna õhtul räägin teile kannatamisest.
Kristlased kogevad kannatusi enam kui keegi teine siin maailmas,
sest kannatame kõike, mida kogevad inimesed maailmas.
Looduskatastroofid puudutavad kristlasi sama palju kui teisi.
Maavärinad, üleujutused, nälg, vähk ja vanadus.
Kõik need asjad puudutavad kristlasi sama palju.
Elame koos langenud maailmas.
Sõda mõjutab meid kõiki, majandus mõjutab meid kõiki.
Huvitav on see, et teine aatomipomm
tabas Jaapanis Nagasakit mis oli riigi kõige kristlikum linn.
Paljud kristlased haihtusid selle aatomipommi läbi.
Elame langenud maailmas
ja kristlased kannatavad täpselt samamoodi kui kõik teised.
Me kannatame veelgi rohkem,
sest elame kõik jumalakartmatus maailmas.
Seetõttu kannatame, kuna oleme sobimatud, võõrad.
Me ei kuulu siia ja me kodakondsus on nüüd Taevas.
Seetõttu ei kuulu me tegelikult kuhugi.
Mingi hetk saavad inimesed teada ja meid koheldakse kui võõraid.
Seega kannatame rohkem kui teised, nagu Johannes oma kirjas ütles:
"Me teame, et meie oleme Jumalast ja et terve maailm on kurja käes."
Kui kuri valitseb seda maailma, siis tekib meil probleeme.
Mulle meeldib Jeesuse ausus.
Kui olin noor kristlane,
kuulasin teiste tunnistusi ning uskusin neid.
Inimesed ütlesid:
"Tulin Jeesuse juurde ja kõik mu mured kadusid."
Uskusin seda ja arvasin, et minuga juhtub sama.
Seda ei juhtunud ja mu lugu on peaaegu vastupidine.
Tulin Jeesuse juurde ja mu probleemid algasid.
Sain Püha Vaimuga täidetud ja mu probleemid läksid hullemaks.
Olen kannatanud rohkem viimase 10 aasta jooksul
kui eelneva 30 aasta jooksul.
See on minu tunnistus.
Vähemalt mu tunnistus kattub Jeesuse tõotusega.
"Maailmas ahistatakse teid,
aga olge julged: mina olen maailma ära võitnud."
Olen maailma ära võitnud, valitsen üle kõige häda maailmas.
Ta tõotas, et meil on vaeva.
Mu tunnistus on see, et Tema juurde tulles algavad hädad.
Saad Püha Vaimuga täidetud ja hädad lähevad hullemaks.
Mida vanemaks saad, seda rohkem on vaeva.
Halleluuja, me vaev tasub ära suure rõõmu näol tulevikus.
Tahan rääkida täna kannatustest ja mulle tundub,
et see on teile teatud mõttes prohvetlikuks sõnaks.
See valmistab teid ette Jeesuse pärast kannatama.
Mõistan, et see on väga kummaline teemavalik,
kuid siiski usun, et see on väga oluline teema.
Esimese asjana tahaksin Piibli põhjal öelda,
et meie kannatused on tavapärane kristlus.
See pole ebanormaalne, erakordne, vaid on tavapärane kristlus.
See on vajalik su usu puhastamiseks.
Piibel võrdleb su usku kallihinnalise kullaga.
Seal ütleb, et see on kallihinnalisem kullast
ja vajab puhastavat tuld.
Ma ei pea teile Johannesburgis kulla puhastamisest rääkima,
kuid algusaegadel kullapuhastamise protsessis
kuumutati seda, sulatati ning siis kooriti pinda.
Nad muudkui koorisid ja koorisid, kuni see inimene, kes seda tegi,
võis näha selgelt oma nägu peegeldumas kulla pinnal.
Selline on ka meie usk.
Jumal n-ö hõõrub jätkuvalt me elu pinda,
kuni Ta näeb meis selgelt omaenda nägu.
Kannatused puhastavad kulda - tuli puhastab kulda.
Kui kogeme kannatuste tuld, siis puhastatakse meid
ja me usk saab aina kallihinnalisemaks.
See on täna minu teemaks.
Uus Testament mainib kristlikku kannatamist üle saja korra.
Kuidas saaksime seda eirata!
See on peaaegu igal lehel Uues Testamendis.
Kannatamine on tavaline.
Jeesus ütles mäejutluses: "Kui teid minu pärast laimatakse
ja taga kiusatakse, teie palk on suur taevas."
Ta eeldab, et meid laimatakse,
et kannatame, et meid kiusatakse taga.
See on tavaline.
Matteuse ütleb samuti:
"Ma ei ole tulnud tooma rahu, vaid mõõka.."
See lahutaks peresid üksteisest.
Isegi peresiseselt toob Kristus erimeelsusi,
see põhjustab pingeid ja rohkem kannatusi.
Johannese evangeeliumis ütleb Jeesus:
"Maailmas ahistatakse teid.."
Ta kasutab seal väga huvitavat sõna - tribulum.
See tähendab puust kelku, mis on u kaheruutmeetrine.
Ränikivi on pandud selle põhja aukudesse.
Seda veetakse eesliga üle korjamata maisi
ning teravad kivid kelgu all eraldavad terad aganatest.
See on väga ilmekas sõna, kui tunned, et kõik käib üle pea
ning sind lõigatakse ja vigastatakse keset tribulumi.
Jeesus ütles, et seda on oodata.
Matteuse, Markuse ja Luuka kõik ütlevad,
et kui rahvahulk tahtis Talle järgneda, pöördus ja ütles Ta:
"Kui tahad mind järgida,
pead olema valmis kandma oma risti iga päev."
See tähendab, et igavene elu läheb maksma igapäevase surma.
Me pole sellega harjunud.
Elame nii-öelda eksistentsiaalsel ajastul,
mil tahame, et Issand pakuks meile õnne, turvalisust, mugavust
ja kõike, mis teeb elu heaks meie jaoks.
Tema aga tõotab kannatusi siin ning õnne pärast siinset.
Paljud tahaksid siin olla õnnelikud ja pühad hiljem.
Jumala tahe me jaoks on see, et oleme pühad siin, õnnelikud hiljem.
Eksistentsiaalses ajastus
tahetakse olla õnnelik hiljemalt järgmiseks teisipäevaks.
Oleme liialt kärsitud, et seda aktsepteerida.
Jumala tahab, et meil on hädad siin ja hädadest vaba järgmises ilmas.
Meie tahame iga hinnaga asju teistpidi pöörata.
Vaatame Apostlite tegude raamatut.
Ma ei kutsu neid apostlite tegudeks.
Esmalt, kuna siin ei mainita kõiki apostleid,
kuid peamiselt seetõttu, et see peaks olema Apostlite piin.
Kui loeme seda, näeme, et neil kõigil oli hädasid.
Ükski kaheteistkümnest apostlist
peale Johannese ei surnud vanadusse.
Kõik ülejäänud 11 surmati noorelt.
Ainult Johannes elas vanaduspõlveni,
sest ta hoolitses Jeesuse ema eest.
Peetrus, Johannes, Stefanos, Jaakobus, Paulus -
kõik kannatasid, sest nad olid Jeesuse Kristuse järgijad.
Nad tõotasid, et meie kannatame ka.
Sõna "tunnistaja" tähendus muutub -
kui Jeesus ütles, et peaksime olema Tema tunnistajad maailma otsani,
siis kasutas Ta kreekakeelset sõna "martur".
Ta ütles, et kutsub meid olema märtrid.
Algul see tähendas kedagi, kes tunnistas oma suu ja eluga.
Peagi muutus see kiirelt kellekski, kes suri Jeesuse pärast.
Nüüdseks on meie keeles selle sõna tähendus selline -
mitte tunnistaja, vaid keegi, kes tunnistab Issandast oma surmaga.
Ma ei tea, kas mõistate,
palju kristlasi sureb iga aasta Jeesuse pärast.
Umbes veerand miljonit - umbes 250 tuhat.
Arvan, et eelmine aasta oli see 268 tuhat.
Umbes 250 tuhat kristlast sureb oma usu pärast iga aasta.
Mõtlen, et kas teate seda ja kas kuulete sellest oma kirikus.
See toimub isegi praegu.
Näiteks toimub see järgmistes riikides:
Indoneesias, Birmas, Pakistanis, Lõuna-Sudaanis ja Põhja-Nigeerias.
Juhtumisi on tegemist kõigil juhtudel islamimaadega.
Just seal see toimub.
Seal surevad inimesed Issanda Jeesuse eest.
Peame meeles pidama, et nad on meie õed ja vennad.
Kui kohtad neid, kes on Issanda pärast
surmaga silmitsi seisnud, siis kohtad pühakuid.
Kui teeme lahti kirjad, näeme peaaegu igal leheküljel,
kuidas kannatada Jeesuse pärast ja kuidas toimida kannatustes,
mitte eksimuste pärast, vaid õigesti käitumise pärast.
See on skandaal, kui kristlased kannatavad eksides.
Seda ei tohiks olla.
Pigem õige käitumise eest, kuna nad järgivad Jeesust.
Kirjad mainivad pidevalt kannatusi.
Võtame näiteks Peetruse kirja.
Tema esimene kiri kirjutati ajal,
mil keiser Nero oli impeeriumi valitseja.
Nero põhjustas kristlastele kohutavaid kannatusi.
Ta tahtis pidada aiapidusid või grillipidusid oma palee aias,
kuid tal ei olnud tõrvikuid.
Niisiis ta kastis kristlased pigi või tõrva sisse,
sidus nad aiapostide külge
ning süütas põlema, et valgustada oma grillipidu.
Lõbustuseks õmbles ta neid metsloomanahkade külge
ning saatis neile teised metsloomad kallale.
See juhtus kõigest mõned aastad pärast Jeesuse surma.
Nero kiusas kristlasi taga ja seetõttu esinesid
läbi Rooma impeeriumi otsekui tagakiusulained.
Peetrus kirjutab laialihajutatud kogudustele
ja käsib neil valmistuda kannatusteks.
See levib ja jõuab ka teieni.
Kogu 1. Peetruse kiri räägib kannatamisest -
rõõmuga kannatamisest ja vaikselt kannatamisest,
nagu Jeesus seda tegi.
Ta oli kohtuistungil oma vaenlaste ees vait.
Kui loed kahte Korintose kirja
ja näed, kuidas Paulus oma usu pärast kannatas:
laevahukus, teda visati kividega ja jäeti surnuna maha,
peksti piitsaga rohkem, kui korra 39 korda.
Ta lihtsalt loetleb neid asju ja ütleb,
et kannab oma ihus Jeesuse arme ja keegi ei saa seda temalt võtta.
Ta ihu oli pealaest jalatallani arme täis,
sest ta uskus Issandat Jeesust.
Kui vaatame Ilmutuse raamatut, näeme kirju seitsmele kogudusele.
Need seitse kogudust olid kriisiseisus.
Need kirjutati umbes 90 pKr, mil toimus midagi kohutavat.
Rooma keisriks sai mees nimega Domitianus.
Domitianus käskis, et kord aastas,
päeval, mida ta kutsus Issanda päevaks,
pidid kõik Roomas ohverdama talle ning ütlema, et keiser on Issand
ning põletama viirukit keisri ees altaril.
See oli proovikiviks algkogudusele -
kas nad ütlevad, et keiser on Issand
kui nad usuvad, et Jeesus on Issand.
Neil oli valik.
Neil oli häda kaelas, kui nad keeldusid seda ütlemast.
Kui loed neid seitset kirja seitsmele kogudusele,
siis kaks neist kogudustest juba kannatasid.
Jeesusel pole mingeid kaebusi
ega kriitikat koguduste kohta, kes kannatasid.
Teisi aga, kes ei kannatanud, Ta kritiseeris ja esitas kaebusi.
Kui aga kogudus kannatab, Jeesus ei esita sellele kaebusi.
Ta mõistab, et kogudus, kes kannatab, järgib Teda.
Selline on Uus Testament,
kus kannatamine on iga kristlase jaoks tavapärane.
Kui vaatame kirikuajalugu,
toimub taoline kannatamine kristluse esimese 300 aasta vältel.
Kogudus kannatas kohutavalt Rooma impeeriumi all.
Lugesin ühest noorest emast,
kes arreteeriti koos beebiga, kuna ta oli kristlane.
Beebi pandi tema kõrvale kongi.
Ta kuulis, kuidas beebi karjus ja tahtis süüa.
Talle öeldi, et ta salgaks Kristuse ja saaks siis sööta oma last.
Kui paljud emad suudaksid tänapäeval öelda ei?
Ta keeldus.
Beebi nutt lakkas lõpuks ning ta suri nälga.
Pärast seda võeti naine ning nad süütasid lõkke,
asetasid raudplaadi sellele, kuni see kuumaks läks
ja siis praadisid ta elusalt, sest ta tahtis järgida Jeesusele.
Muud ei midagi.
Kristluse esimese 300 aasta jooksul
puhkesid üksteise järel tagakiusulained kristlaste vastu.
Kogudus pole eal nii kiiresti kasvanud kui nende tagakiusuaastate jooksul.
See on endiselt tõsi, et kui kogudus on surve all,
kasvab nii kvaliteedi kui kvantiteedi poolest.
Kui see on aga mugavas seisus,
siis jääbki ta mugavusse ja ei kasva sugugi nii kiiresti.
Seega kasvab kogudus piirkondades, kus kristlased kannatavad.
Saatan pole kunagi suutnud hävitada kogudust väljastpoolt.
Ta suudab kogudusi seestpoolt hävitada
valeõpetuse ja igasuguste imelike arusaamadega.
Sellest räägin pastoritele täna pärastlõunal.
Kogudus, mis kogeb välist survet ja mida kiusatakse taga,
see kogudus kasvab nii arvuliselt kui sisu poolest.
Võiksin viia teid mitmetesse paikadesse maailmas,
kus kristlased ei saa lihtsalt tulla koosolekule ja kuulata pastorit.
Seal on salapolitsei, kes teeb märkmeid ja kogub nimesid.
Ajal, mil läbi Euroopa laius veel endiselt raudne eesriie,
siis käisin ma selle raudse eesriide taga.
See oli kainestav kogemus.
Ükskord käisin Tšehhoslovakkia kirikus.
Viisin neile raha, et nad saaksid kogudusehoone endale ehitada.
Ma ka jutlustasin.
Panin tähele, et mu tõlk ei tõlkinud kõike, mida ütlesin.
Tegelikult ta kaitses mind,
sest ta teadis, mida salapolitsei koguduse hulgas üles märkis.
Pärast mu külaskäiku läks politsei koguduse pastori juurde sedeliga,
kus olid kirjas süüdistused minu vastu.
Need ütlesid: "David Pawson ütles seda, seda ja seda.
Sina oled see pastor, kes ta siia kogudusse kutsus."
Kui pastor nimekirja luges, ütles ta:
"David pole kunagi selliseid asju öelnud."
Ta teadis, ta oli ise seal ja ütles: "David ei öelnud selliseid asju."
Talle öeldi, et ta peab sellele alla kirjutama,
et David ütles neid asju või ta läheb vangi kuueks kuuks.
Ma ei teadnud sellest midagi,
kuni olin ühel konverentsil Saksamaal, Berliinis.
Keegi viitas sellele Tšehhi pastorile ja ütles:
"David, kas teadsid, et see mees oli vanglas kuus kuud,
sest keeldus alla kirjutamast valedele sinu kohta?"
Tundsin end kohutavalt,
et see mees jättis oma pere ja läks vanglasse kuueks kuuks,
sest keeldus allkirjastamast paberit, mis polnud tõsi.
Pidin teda selle eest tänama.
Milline tegu venna eest!
Tundsin end kohutavalt.
Esimese 300 aasta jooksul kogudus muudkui kasvas.
Olen viimasel ajal uurinud tervet osa kirikuajaloost,
millest ma midagi ei teadnud.
Keskajal oli kogudus tugev
Mesopotaamias, Aasias, Indias, Hiinas, Tiibetis ja Jaapanis.
Kõik need kogudused hävitati.
Mul polnud aimugi nendest.
Nagu aga lugesin, siis nad kannatasid oma usu pärast.
Nimekiri jätkub.
Kui toimus protestantlik reformatsioon,
siis oli märtreid mõlemal poolel - katolikul ja protestantlikul.
Esimene baptist uputati Zürichi jõkke,
kuna ta oli baptist ning seisis Pühakirja tõe eest.
Uputamist peeti seega just talle sobivaks.
Jeesuse eluajast alates pole olnud kümneaastast perioodi,
mil kristlased pole pidanud surema oma usu pärast.
Mida rohkem sa kirikuajalugu uurid,
seda suuremaks muutub see väljakutse.
Üks reformatsiooniaegne raamat, mis mõjutas tugevasti kristlasi,
oli "Foxe'i märtrite raamat".
See rääkis kõigist, kes surid protestantliku reformatsiooni ajal.
Olen seda lugenud.
See on külluslikult illustreeritud veriste piltidega.
Siiski oli see tolle aja populaarseim kristlik raamat.
Paljud lugesid seda ja tundsid väljakutset olla tugevad oma usus.
Viimastel aastatel on asi läinud pigem hullemaks kui paremaks.
Rohkem kristlasi sureb praegu usu pärast,
kui iialgi varem.
Tundub, et me ei tea sellest midagi ega hooligi.
See on normaalne kristlik elu.
Kuidas on lood tulevikuga?
Milline on sinu nn "ajaloofilosoofia"?
Üritan tõmmata mõned graafikud sõrmega su mõtetesse.
Meedias pakutakse meile viit erinevat filosoofiat ajaloo kohta.
Pead valima, millise ajaloofilosoofia omaks võtad
ja mis saab su seisukohaks tuleviku suhtes.
Esimene on niinimetatud tsükliline vaade ajaloole,
mis näeb ajaloos vaid üht mustrit, st ajalugu liigub ringikujuliselt.
Populaarne ütlus, et ajalugu kordub,
on pärit sellest seisukohast.
Asjad ei lähe paremaks ega halvemaks,
vaid ilmuvad kordamööda.
See liigub mööda ringi ega lähe tegelikult kuhugi.
Ajalugu lihtsalt kordab seda tsüklit -
tõusu- ja mõõnatsükkel, inflatsioon ja deflatsioon.
Elu muudkui liigub ringikujuliselt.
See on väga levinud ajaloofilosoofia praegusel ajal.
Järgmine on niinimetatud eepiline ajaloofilosoofia.
Ajalugu liigub edasi,
see ei kordu, vaid liigub mõõnadega alla ja tõusudega üles.
Mõned on head ajad ja teised halvad ajad,
siis jälle hullemad ja paremad ajad.
Ajalugu läheb lihtsalt edasi üles-alla
ja me ei tea, kas sel on hea lõpp või halb lõpp.
See on eepiline vaade ajaloole.
See pole kristlik vaade, kuid vägagi levinud.
Järgmiseks on optimistlik vaatenurk ajaloole.
Selles liigub ajalugu niimoodi.
Nagu üks Suurbritannia peaminister ütles:
"Üles, üles, üles ja edasi, edasi, edasi!"
Selline oli ajalookäsitlus 20. sajandi alguses.
Progress oli lemmiksõna selle kirjeldamiseks.
Inimesed arvasid 20. sajandi algul, et sellest saab parim sajand.
Teadus teeb meid õnnelikumaks, tervemaks ja paremaks igal viisil.
Inimesed eeldasid seda, kuni Titanic hukkus.
See oli esimene suurem löök inimlikule optimismile 20. sajandil.
See oli suurim liikuv objekt, mille inimene oli ehitanud.
Ometi ta esimesel merereisil, kui kapten ütles,
et isegi Jumal ei suudaks seda laeva põhja saata,
siis uppus see vastu jäämäge sõites.
Olete kindlasti näinud seda filmi.
See oli otsekui lööklaine sellele progressiideele,
et mida aeg edasi, seda paremini kõik läheb.
See muutus 21. sajandi algul, mis on märkimisväärne.
Muutused oli progressile vastupidised.
Inimesed küsivad nüüd:
"Kas elame üle 21. sajandi?"
Võtmesõnaks on nüüd ellujäämine.
Seevastu 20. sajandil oli võtmesõnaks progress.
Nüüd muretseme kliimasoojenemise pärast.
Kas teate, et arvutitega püütakse arvutada maailmalõppu?
Massachusettsi Tehnikainsituut Bostonis Ameerikas,
kus mu poeg mõnda aega õppis.
Nad on välja arvutanud, et pärast 2040. aastat
on elu enamiku inimkonna jaoks raskendatud kui mitte võimatu.
Mind see enam ei puuduta, olen 80-aastane.
See puudutab paljusid teid.
Muuseas see aastaarv 2040, mille nad arvutasid tipparvutitel
arvestades nii rahvaarvukasvu kui naftavarusid
ja kõikvõimalikke faktoreid, mis mõjutavad me elu.
Selline aastaarv tuli välja.
See pole väga kaugel, ega ju?
30 aastat edasi.
Meil on seega tõsised probleemid.
Seda nad väidavad praegu.
See on pessimistlik vaatenurk maailmaajaloole,
mis läheb aina allapoole.
Ükski neist ei ole piibellik arusaam maailmaajaloost.
See on apokalüptiline vaatenurk.
Mainisin tsüklilist vaadet, eepilist vaadet,
optimistlikku vaadet, pessimistlikku vaadet,
kuid mis on Piibli vaatenurk tulevikule?
Apokalüptiline vaatenurk.
Selle kohta pean tõmbama teistsuguse graafiku.
Alla, äkitselt üles ja siis paremaks.
See on apokalüptiline vaade ajaloole.
Ajalugu läheb hullemaks, siis äkki paremaks ja jääb üles.
Seda usuvad kristlased, juudid ja kommunistid.
Ainus vahe on selles, et kommunistlik arusaam ei toimi.
Kuid nad samuti usuvad apokalüptlilist vaadet,
et asjad lähevad aina halvemaks, ja nende jaoks inimrevolutsioon
loob võrdse ja vägivallavaba ühiskonna.
See on nende arusaam ajaloost ja nad said selle juutidelt -
juudi prohvetitelt, sest Karl Marx oli juut.
Ta sai selle ajaloomudeli Piiblist, st juudi prohvetitelt.
Ainus vahe oli see, et ta uskus, et järsk tõus tuleb revolutsioonist,
kus keskklass vallutatakse proletariaadi poolt.
Oleme näinud, kuidas see kukkus Venemaal läbi.
Praegu ei toimi see ka Hiinas.
See pole olnud edukas filosoofia ajaloos.
Nii juudid kui kristlased mõlemad usuvad seda ja seda.
Juutide ja kristlaste erinevus on,
et juut eeldab, et Jumal sekkub asjade käiku
ja tõstab ajaloo uuele tasandile ning nad ootavad Jumala riiki.
Meie samuti, kuid me teame, et see tõus tuleb,
kui Kristus tuleb tagasi.
Tema tõstab maailma uuele tasandile aususes,
õigluses, rahus, heaolus, tervises ja kõiges, mida igatseme näha.
See ilmneb, kui Jeesus tuleb ja valitseb maailma üle.
Ootame seda igatsusega.
Kuni see sünnib, oleme sellel allapoole liikuval nõlvakul.
Asjad lähevad hullemaks, enne kui järsult paremaks lähevad.
Kristlasi hoiatatakse tulevase suure häda ees -
suure viletsuse eest, kui kasutada vanemat väljendit.
Ajalugu läheb hullemaks kristlaste ja juutide jaoks.
Kogeme päris suuri kannatusi enne kui Jeesus tagasi tuleb.
Seega kristlased üle maailma peavad olema valmis kannatama.
Peame saama õpetust kannatuste kohta.
Sellest räägime hetke pärast.
Ilmutuse 6.-16. peatükkides
kirjeldatakse põhjalikult suurt viletsuseaega.
Võite lugeda selle kohta sealt.
Mind lohutab see, kui loen neid peatükke.
Paljusid kristlasi see ehmatab.
Mind see lohutab, sest nüüd teame kõige hullemat.
Kas pole lohutav teada kõige hullemat?
Minu jaoks on see nii.
Kui leiti, et mu naine oli 1975. aastal vähki suremas,
küsisin arstilt, et mis on halvim tulevikuprognoos.
Parem tean seda, kui oletan ega tea, mis tegelikult toimub.
Ta ütles, et see võib juba ta neerudes olla,
sel juhul ei saa arst väga palju teha.
Ta ütles mulle halvima.
Kuid kõige hullem oli see,
et ta peab võib-olla eemaldama poole naise näost.
See oleks olnud väga raske minu jaoks.
Siis oleks juba parem, et ta on Taevas terve näoga,
kui elada siin pooliku näoga.
See oli minu jaoks raske.
Pärast seda, kui arstiga rääkisin ja oma naise koju viisin,
ütles tema mulle: "Ütle mulle halvim."
Ma ütlesin.
Sellest hetkest saati oli tal täielik rahu.
Kui jõudsime koju teades, et ta peab tagasi haiglasse minema,
siis me palvetasime:
"Issand, kui tahad teda enda juurde, siis on ta valmis tulema.
Kui ta pole veel lõpetanud oma tööd siin, siis tead, mida teha."
Me ei otsinud tervendajaid
ega palunud tervel kogudusel palvetada.
Ütlesime: "Issand, kui sul on veel tööd tema jaoks,
siis tead, mida teha."
Ta tegi seda ja mu naine on endiselt minuga.
Aasta oli 1975, kui talle lubati vaid mõned nädalad elada.
Teame, mis tähendab teada halvimat.
Kui mu tütrel oli leukeemia, siis ütlesime arstile sama:
"Palun öelge meile halvim."
Seepeale öeldi, et tal on jäänud vaid mõned kuud elada.
Läksin Issandaga pikale jalutuskäigule.
"Issand, Sa tead algust ja lõppu, Sa tead, kas see on surmav,
kas ta jääb elama või sureb?"
Issand ütles oma halastuses, et tema jaoks on see lõpp.
Mul oli üks palve.
Arstid ütlesid meile kuus kuud.
Palusin Issandat, et see oleks palju lühem.
Ta läks Taevasse kolme nädala pärast.
Tänan Jumalat selle palvevastuse eest.
Räägin mõlemad lood,
sest vahel Issand tervendab ning vahel mitte.
Tol hetkel ma ei teadnud, miks.
Olin segaduses, miks Ta tervendas mu naise, aga mitte tütre.
Nüüd ma tean, miks Ta mu tütart ei tervendanud.
Ta ütles mulle lahkelt palju hiljem, miks Ta me tütre enda juurde võttis.
See on väga meeldiv, kui Issand põhjendab oma tegusid.
Kuni Ta seda teeb, pead Teda usaldama.
Kasutan seda kõike selgitamaks,
et ma eelistan teada halvimat kohe algul,
siis saan selleks valmistuda.
Kujutame ette asju, mis on nii hirmutavad ja rasked taluda,
kui meile ei öelda tõde ja halvimat ning peame aimama, mis toimub.
Jeesus on oma aususes öelnud
Matteuse 24 ja Ilmutuse 6-16 halvima, mis võib juhtuda.
Nüüd teame, et midagi hullemat juhtuda ei saa.
See on lohutav.
Peaaegu naeratan endamisi, kui mõtlen, et nüüd tean halvimat.
Nüüd saan selleks valmistuda.
See on ka põhjus, miks Jeesus räägib meile tõtt.
Ta ei taha, et peaksime oletama selle asja suhtes
ja üritama välja mõelda plaane Tema jaoks.
Ta tahab, et me valmistuksime.
Ta ütles, et Ta räägib meile, et me süda ei ehmuks
ning me ei üllatuks, kui asjad lähevad halvemaks.
Kui uurid neid kirjakohti, tead täpselt, mis juhtuma hakkab.
Räägin sellest veel homme hommikul.
Kui uurid neid peatükke,
kus Jeesus meile ütleb, mis juhtuma hakkab,
valmistab see sind selleks ette ja saad ka sellega kohaneda.
Leian end vestlemas inimestega bussis või rongis,
kus nad ütlevad, et ei tea, mis me maailmast saab.
Ma ütlen, et ma tean.
Nad on huvitatud ja ma võin neile rääkida.
Võin öelda, et Jumal teab, mis tuleb ja Ta on meile öelnud.
Näiteks tean, et tuleb maailmavalitsus ja -diktaator.
Tean, et kristlastel on kunagi väga raske sisseoste teha.
Sest tuleb päev, mil me ei kasuta enam raha
ja sulle sisestatakse number otsaette või randmele või kuskile.
Kui jõuad kassasse,
paned käe aparaadi juurde ning see loeb seda.
Tuleb päev, mil see number on maailmadiktaatori number
ja ilma selle numbrita ei toimu ühtki tehingut.
Selle mõtte peale, et maailm saab ilma sularahata hakkama,
oleks 20 aastat tagasi naerdud, kuid nüüd on see vaid ajaküsimus.
Inglismaal on üks linn umbes 40 kilomeetrit me kodunt,
mis on esimene sularahata linn.
Kõike saab osta numbriga.
See on esimene linn,
kus proovitakse elada täielikult ilma sularahata.
See hakkab kindlasti levima.
Me juba kulutame raha väikse plastikkaardiga,
kus on number peal, mis on vaid üks samm edasi.
Juba praegu tätoveeritakse
mõnedes maailma riikides iga vastsündinu jalale number.
Selle numbriga kaetakse kindlustus, ravimid, kauplemine ja kõik muu.
See kõik on väga lähedal.
Piibel on kõike seda väga kaua ette kuulutanud.
Mõned kristlased on seda targalt tähele pannud
ning nad valmistuvad.
Nad tugevdavad oma usku praegu,
et nad jääksid seisma, kui kannatavad oma usu pärast
ja kui on kõik teinud, seisavad kindlalt Issandas Jeesuses.
Seda tahtsin mainida tuleviku kohta.
Mida õpetab Piibel kannatustest?
Kõigepealt kutsub see üles seda eeldama.
Paljud kristlased isegi ei eelda, et peaksid kannatama.
Piibel ütleb korduvalt, et ootaksime seda.
Loen Piiblist:
"Et ükski ei lööks kõikuma nendes viletsustes.
Te ju teate, et me oleme nendesse pandud.
Sest juba siis, kui me olime teie juures,
ütlesime teile ette, et meid hakatakse taga kiusama."
Paulus kirjutab seda tessalooniklastele.
Kohe kristlase elu algusest õpetasid apostlid uutele pöördunutele,
et mis hakkab nendega juhtuma
Seega saaksid nad valmistuda ega see tabaks neid ootamatult.
Paulus julgustas järgijaid, keda Issanda juurde tõi, Ta ütles,
et meil tuleb paljude viletsuste kaudu sisse minna Jumala riiki.
Peame neid kannatama.
Väga aus temast, kas pole?
Ta ei ilusta, ei jäta muljet,
et kui nad saavad kristlaseks, siis on kõik mured läinud
ning neil hakkab olema mugav ja lihtne elu.
Ta ütles neile tõtt nagu Jeesuski seda tegi.
Kui tahad Jumala riiki sisse minna, siis toimub see viletsuste kaudu.
Neile öeldi, et nad ootaksid seda.
Seejärel kästi neil selle keskel vastu pidada, seda taluda,
olla kannatlik selle all, et nad võiksid selle üle elada.
See on kutse pühadele kui ilmutus kannatlikult vastu pidada ja taluda.
"Aga kes peab vastu lõpuni, see pääseb."
Ei mingit ärritumist, virisemist, lihtsalt kannata ära.
Lisaks sellele peame selle võitma.
Jeesuski saavutas võidu.
Ühelt mu sõbralt küsiti, kuidas tal läheb.
Ta ütles, et tal läheb väga hästi antud olukorra "üle".
See on tavalisest erinev vastus.
Mul läheb väga hästi selle olukorra üle.
Me ütleme väga hästi selle olukorra "all" (ingl).
Ta polnud kunagi millegi all, vaid alati sellest üle.
Ta sai võidu, tõusis pinnale.
Ta lihtsalt ei kannatanud ära, vaid saavutas võidu.
Kuidas võita kannatused?
Palvetad nende eest, kes sind neavad.
Õnnistad neid, kes sind neavad.
Palvetad nende eest, kes sind taga kiusavad.
See on kannatuste võitmine, kui tuled võitjana välja.
Mitmed on palju kannatanud, aga on võitjana välja tulnud.
Nad ei ole olukordade "all", vaid nende "üle".
Viimase asjana õpetab Piibel meid selles rõõmustama.
Rõõmusta kannatustes, ole rõõmus selle üle, tähista seda!
See on kristlase kannatuste tipptase,
kui kristlased suudavad selles rõõmustada.
Uues Testamendis öeldakse, et nad rõõmustasid,
et neid arvati väärt kannatama Jeesuse nime pärast.
Nad rõõmustasid ja tähistasid seda.
Uskmatud ei saa rõõmustada kannatuste üle, vastupidi.
Meie saame, sest teame, millega see lõpeb
ja et praegused kannatused võidavad meile tohutu tasu Taevas.
Kuulsin ühest India palvekoosolekust,
kus kutsuti üles palvetama vangistatud Tiibeti kristlaste eest.
India kristlased otsustasid nende Tiibeti kristlaste eest palvetada.
Nad palvetasid kordamööda ringis ja iga inimene palvetas innukalt,
et Issand vabastaks nad vangist ja ajaks asjad korda.
Kõik palvetasid ringis samamoodi,
kuni järg jõudis väikse India naiseni ringi lõpus.
Ta palvetas hoopis niimoodi:
"Issand, miks Sa lasid neil kannatada ja mitte meil?
Miks neil on selline eesõigus ja meil mitte?"
Kogu palvekoosolek muutus.
Nad hakkasid kadestama neid, kes olid vangi pandud.
Nad mõistsid, et olid palvetanud inimlikult:
"Kaitse neid, vabasta nad!"
Kuid see väike naine mõistis asju paremini:
"Miks sa lasid neil kannatada ja meil mitte?"
See on päris suur vahe, kas pole?
Väga suur vahe.
Naine aga rõõmustas selles.
Apostlite tegudes näeme, et nad rõõmustasid,
sest neid arvati väärt kannatama Jeesuse nime pärast.
Filipi kirjas ütleb Paulus:
"Sest teile ei ole ju kingitud ainult armu uskuda Kristusesse,
vaid ka kannatada tema pärast."
See on sulle kingitud, antud sulle.
See on eesõigus ja au sulle mitte ainult uskuda Jeesusesse,
vaid kannatada Tema pärast.
Ülejäänud Uus Testament jätkab sarnaselt.
Kirjutasin raamatu "Tule minuga läbi ilmutuse".
Selles raamatus näed, et selles kirjutatakse,
kuidas aidata kristlastel toime tulla kannatustes,
et olla võitjad, tõusta kõrgemale mis nende peal olevast survest.
See on väga tõsine sõnum.
Lähme edasi.
Kogudustes levib õpetust,
mis ei valmista inimesi kannatusteks ette.
Mõned arusaamad, mida jutlustatakse laialdaselt,
ei aita inimeste valmistuda eestulevateks kannatusteks.
Üks neist on õpetus,
et kui oled kord päästetud, siis oled alati päästetud.
Sellist väidet Piiblis pole ja ka seda arusaama seal pole.
See on petlik lohutus.
Kõik on justkui korras, kui saan oma pääsme Taevasse.
See pole nii.
See ei aita sind kannatustes.
Kartus kaotada oma pääste on väga eluterve kartus.
See on Issanda kartus.
See kartus hoiab mind ustavana, kui mõistad, et võid kaotada kõik,
mille said Kristuses, kui jääd alla kannatustes.
Kuid vastupidine õpetus,
et võid kaotada oma pääste, aitab sul kindlaks jääda ja öelda,
et oled hoidnud oma päästest kinni, ükskõik mis sinuga juhtub.
Uues Testamendis on 80 kirjakohta, mis kõik hoiatavad,
et me ei kaotaks, mis meil on Kristuses.
See on tihti seotud kannatamisega, et peame seda tähele panema.
Kas teadsite et sõna "usk" ja sõna "usaldus"
on sama sõna nii kreeka kui heebrea keeles?
Uskuda tähendab jääda ustavaks.
Klassikaline piiblinäide on Habakuk 3.
Vabandust Habakuk 2:4, mis ütleb, et õige jääb usust elama.
Seda korratakse Uues Testamendis kolmel korral.
"Õige jääb usust elama."
Usk tähendab seal ustavust, jätkuvalt Jumalasse uskumist.
See oli seetõttu, et Habakuk kaebas Jumalale,
et Jumala rahva seis oli Jeruusalemmas kohutav.
Ebajumalakummardamine ja amoraalsus oli Jumala rahva seas
ja Habakuk ütles: "Jumal, sa ei tee midagi,
miks Sa oma rahvaga midagi ette ei võta?"
Jumal ütles: "Ma teen küll midagi, ma toon kaldealased."
Habakuk: "Seda ei tohi teha, kaldealased hävitavad kõik!"
Jumal: "Ei, õige jääb elama, kui ta säilitab oma usu."
Õige jääb elama ustavusest.
See käib kõigi probleemide kohta - õige jääb usust elama.
Usun, et see õpetus - kord päästetud, alati päästetud,
ei valmista meid ette raskusteks, mis ees ootavad.
Mainin veel üht õpetust, mis paneb mind sügavalt muretsema.
See on n-ö ülesvõtmise õpetus - arusaam, et enne suur kitsikust
tuleb Jeesus ja viib kõik usklikud maailmast ära
ja toob nad tagasi, kui suur viletsus on läbi.
See on kindlasti õpetus,
mis ei valmista meid kannatusteks ette.
See otsib väljapääsu, enne kui kannatused tulevad.
Usun siiralt, et kristlased elavad läbi viletsuseaja,
kuid jäävad püsima, kui säilitavad usu.
Mõned surevad märtritena ja pääsevad viletsusest surma läbi.
Paljud aga elavad viletsuseaja üle ja peame selleks valmis olema.
See tuleb ja ajad on siis väga rasked.
Ma ei leia oma Piiblist midagi, mis ütleks,
et mind tõmmataks üles Taevasse enne kui suur viletsus maad tabab.
Minu Piiblis ei ole ühtki sellist väidet.
Seega usun, et elame suure viletsuse ajal
ja peame selleks valmis olema.
Palusin kelleltki ühe eksemplari oma raamatust,
mille nimeks on "Kui Jeesus tagasi tuleb".
Üks minu suur kangelanna on Corrie ten Boom -
Hollandi naine, kes vahistati, kuna ta peitis juute sakslaste eest
ning kes maksis väga kõrget hinda selle eest.
Tema kirjutas järgmiselt: "Olen olnud maades,
kus pühad juba kannatavad kohutavat tagakiusu.
Hiinas öeldi kristlastele,
et nad ei muretseks, kuna nad võetakse enne suurt viletsust üles.
Sellele järgnes kohutav tagakius.
Miljonid kristlased piinati surnuks.
Hiljem kuulsin üht piiskoppi Hiinast kurvalt ütlemas:
"Eksisime, oleksime pidanud inimesi tugevaks tegema tagakiusuks,
selle asemel, et öelda, et Jeesus tuleb enne tagasi.
Ta pöördus minu poole ja ütles:
"Õpeta inimesi, kuidas olla tugev tagakiusuaegadel,
kuidas seista, kui katsumused tulevad.
Kuidas seista ja mitte nõrkeda!"
Corrie lisab, et tunneb endal olevat jumaliku mandaadi
et öelda selle maailma rahvale,
et on võimalik olla tugev Issandas Jeesuses Kristuses.
"Meid treenitakse viletsuseajaks.
Kuna olen juba Jeesuse pärast vangis olnud
ja ajast, mil kohtusin selle piiskopiga Hiinast,
siis iga kord kui loen head kirjakohta, mõtlen,
et saan seda viletsuseajal kasutada ja kirjutan üles ning õpin pähe."
Ta koges viletsuseaega, aga mitte seda, mida ta eeldas.
Tal oli kohutav insult ja viimased kolm aastat oma elust
lebas ta halvatuna ega saanud üldse liigutada.
Ta reageeris vaid kahele asjale mõne liigutusega oma ihus.
Üks oli see, kui ta vennapoeg Peter viiulit mängis.
Kui ta viiulit mängis, liigutas naine ja näitas, et kuulab.
Teine oli mulle suureks üllatuseks.
Sain alles pärast ta surma teada,
et talle mängiti haigevoodis mu piibliõpetuse kassette.
Ta jällegi liigutas vaid veidi näitamaks, et kuulas.
Seega tal oli omaenda katsumus.
Ta elas läbi omaenda viletsuseaja, kuid ta oli selleks valmistunud.
Ta oli kogunud Jumala Sõna oma südamesse
ja kui see teda tabas, siis suutis ta reageerida.
Nii et usu, et seda ei tohiks õpetada.
Nüüd jõuan suure küsimuseni: "Miks kristlased rohkem ei kannata?
Eriti läänemaailmas.
Kui see on tavaline kristlus, miks me ei kannata?
Mis meil viga on?"
Piibel annab kaks vastust sellele.
Annan need teile nüüd.
Miks me rohkem ei kannata?
Miks tormame pühapäeval kirikusse, naudime ülistust, kuulame jutlust
ja lähme koju ning elame samamoodi kui kõik teised?
Miks me ei kannata rohkem?
Miks on nii, et mõnes riigis kannatavad inimesed praegu väga?
Nagu rääkisin, kristlased seisavad Jeesuse pärast surmaga silmitsi.
Me istume siin mugavalt ja mõtleme, et miks me ei kannata.
Piibel annab selleks kaks põhjust: esiteks, kompromiss me elus.
Me ei ela teisiti, kui me naabrid.
Esmaspäevast laupäevani elame nagu nemad.
Seega me ei häiri, ärrita või esita neile väljakutseid.
Loen 2. Timoteosest: "Kõiki, kes tahavad
elada jumalakartlikult Kristuses Jeesuses,
kiusatakse taga."
Loen selle uuesti:
"Kõiki, kes tahavad
elada jumalakartlikult Kristuses Jeesuses,
kiusatakse taga."
Kas üheks põhjuseks, miks me ei kannata, võib olla see,
et me ei ela jumalakartlikku elu Kristuses Jeesuses?
Kuna elame nagu kõik teised
ja ühiskonnal pole põhjust meie peale vihased olla.
Pühadus tähendab minu Uues Testamendis vihkamist.
Mida pühamalt elad, seda rohkem sind vihatakse.
See, kuidas me elame, toob esile midagi teistes -
nii selle läbi, mida teeme kui selle läbi, mida me ei tee.
Inimestele see ei meeldi.
Oled väljakutseks nende südametunnistusele.
Meid on kutsutud paljastama, häbistama ja alandama kurjust.
Kurja tegijatele ei meeldi see kohe üldse mitte.
Teisisõnu, kas oleme küllalt erinevad inimeste pahandamiseks?
Paljudel juhtudel on vastus eitav.
Vast käime pühapäeval kirikus, see on me religioosne klubi.
Nad ei näe me sees elu,
mis on nii püha, et nemad tunneksid end räpasena.
Nagu Peetrus ütles Jeesusele: "Mine mu juurest ära, olen patune."
Millal on keegi sinu kohta nii öelnud:
"Kao siit minema, ma ei taha sind siia.
Oled liiga püha mu jaoks."
Maailmale ei meeldi pühad inimesed,
kuid Jumal ütles: "Olge pühad, nagu mina olen püha."
Mida pühamad oleme, seda vähem me inimestele meeldime.
See on lihtne tõde.
Sokrates, suur filosoof, ütles:
"Kui inimene tuleks iial siia ilma ja elaks täiuslikku elu, ta tapetaks."
Ta ütles seda sadu aastaid enne, kui Jeesus tuli.
Kui Jeesus tuli, teda vihati
ja Ta tegi ainult head, ei teinud ühelegi hingele halba.
Teda vihati algusest peale
ja Ta ärritas paljusid, sest Ta oli nii hea.
Maailm, olles maailm, mis lasub kurja käes,
on alati vihane pühade inimeste peale.
Mida pühamad nad on, seda vihasem on maailm.
Kas see on põhjus, miks me rohkem ei kannata,
sest me elud pole teistsugused kui me naabritel;
sest me ei esita väljakutseid nende südametunnistusele?
Me pole lihtsalt küllalt erinevad.
See on üks põhjus, miks me Piibli kohaselt rohkem ei kannata.
Üks on kompromiss me elus,
teiseks on see, kui oleme arad oma huultega.
Neil pole midagi kristlaste vastu, kes oma suud lahti ei tee.
Sõnad mõjuvad veelgi rohkem kui elud.
Meid on kutsutud välja ütlema õigeid asju
ja rääkima asjade vastu, mis on valed.
Kui seda teed, siis sa ei ole populaarne.
Niimoodi populaarsust ei kogu.
Suuresti see, mida Jeesus ütles, oli põhjuseks, miks Ta risti löödi.
Ta sõnad lõikasid nende südamesse ja lõikas läbi kogu nende sisemuse.
Niimoodi kirjeldatakse Jumala Sõna Uues Testamendis.
Peaksime minema kogu maailma ja tegema jüngriteks kõik rahvad.
Ainus viis selleks on rääkimine.
Me elud peavad me sõnadega kokku minema,
kuid keegi pole iial pöördunud pelgalt kellegi elu jälgides.
Nad pöörduvad siis,
kui teeme suu lahti ja jagame evangeeliumi oma suuga.
Kui su elu sellega kokku ei lähe, siis sõnadega sa kaugele ei jõua.
Kui su elu on aga korras
ja julged välja rääkida, mis on tõde, õige ja vale,
mis on tõde ja vale, siis sa populaarseks ei saa.
Võin seda kogemusest öelda.
Argus huultega.
Peaksime minema kogu maailma ja kuulutama kõigele loodule
ja tegema jüngriteks kõik etnilised inimgrupid.
Samas paljud kristlased ei tee seda.
See on Issanda viimane käsk meile,
et kui teeme seda, siis Ta on meiega igavesti.
Mu vanaemal oli selline tõotustelaegas.
See nägi välja nagu šokolaadikarp, aga polnud seda.
Selle sees olid väiksed kokkukeeratud paberitükid.
Tõmbasid neid välja pintsettidega, iga päev ühe ja lugesid tõotust.
Väga tihti oli see tõotus aga ilma tingimusteta.
Üks neist oli: "Mina olen iga päev teie juures ajastu lõpuni."
Sellel tõotusel on tingimus küljes.
"Minge kõike maailma.. ja vaata, mina olen teie juures."
Inimesed tahavad olemist ilma minemiseta
ning neil puudub sära.
Vabandage mu kehv proosa.
Olemine sõltub minemisest.
"Minge tehke jüngreid ja mina olen teiega."
Paljud, keda nõustan, ütlevad, et on kaotanud Jumala ligiolu.
Ütlen, et ta läheks ja teeks kellestki teisest jüngri.
Ta on jälle sinuga.
Me ei tunne enam Ta ligiolu, kui me ei jaga Teda teistega.
Kui sa levitad evangeeliumi ja tahad seda jagada teistega,
siis Kristus on sinuga ning sa tead seda.
Ta tõotas meiega olla - mine ja vaata!
Tüüpiline näide tõotusest ilma tingimuseta.
Võin öelda, et just praegu on käimas oluline debatt,
rahvusvaheline debatt evangelismi keelustamise üle.
Seda kutsutakse n-ö oma usku pööramiseks.
Võimud arutavad seda just praegu.
Nad võivad anda välja seadusi,
mis takistavad meil teistele oma usust rääkida.
Kui tahame kuuletuda Jumalale ja mitte inimestele,
peame ikka rääkima inimestele.
Selletõttu võime leida end vanglast.
Nagu apostlid ütlesid,
kui neid ähvardati vanglaga, kui nad teistele peaksid rääkima:
"Peame kuulama Jumalat, mitte inimesi."
Sellest võivad tekkida probleemid, kui see seadus vastu võetakse.
Kui seda praegu vastu ei võeta, tehakse seda kindlasti hiljem.
Maailm pöördub nüüd iga religiooni vastu,
kes tahab teisi oma usku pöörata.
See on religiooni privatiseerimine.
Võid ise oma usku praktiseerida, aga peaasi, et sa sellest ei räägi.
Selline võib olla uus suhtumine nii Lõuna-Aafrikas kui mujal.
Sa ei tohi evangeliseerida, pead oma usu endale hoidma.
Käid kirikus, praktiseerid seda eraviisiliselt
ja kellelgi pole selle vastu midagi.
Rikud seadust niipea, kui aitad teistel sinu usku leida.
See on tulemas ja võin seda garanteerida.
Kristlased seisavad silmitsi valikuga: kas kuulan Jumalat või inimesi?
Kas rikud seadust ja tunnistan oma usust
või ei räägi sellest.
Vaikimine ei ole ka turvaline.
Võid kaotada oma usu, kui jääd vait.
Kas sa pole märganud, et mida rohkem oma usku jagad,
seda rohkem see tähendab sulle endale?
Mida rohkem annad teistele, seda rohkem on sul seda.
See on Jumala matemaatika - annad midagi ära, saad selle ise.
Leian, et teistega tõe jagamine
kinnitab sind ennast tões ja rõõmustab sind, et tead seda.
Need on need kaks põhjust.
Kas võin sulle rääkida Lähis-Ida väiksest linnast nimega Petlemm.
Olete kindlasti kuulnud.
Seal sündis Jeesus.
Räägin aga teile, mis Petlemmas praegu toimub.
Petlemmas on üks baptisti pastor.
See oli kunagi kristlik linn, kus oli kristlasi kõige rohkem.
Nüüd on see moslemi linn.
Paljud kristlased on Petlemmast põgenenud.
Mõned, kes on veel seal, kohtuvad väikses baptistikirikus.
Mitte ükski kirikuliige ei saa tööd.
Kujutate ette kirikut, kus kõik on töötud,
sest moslemid ei võta kristlasi tööle.
See on esimene probleem, mille all nad kannatavad.
Nende kogudusse on visatud 16 korda süütepomme.
Pastorit on tulistatud ja tänavale surema jäetud,
kuid ta paranes.
Seal nad elavad.
Tal on pidevalt pahandusi moslemi valitsusega,
sest ta usub ja praktiseerib kaht: kõigepealt ta usub,
et Jumal on toonud Iisraeli tõotatud maale tagasi.
Uskuda seda praegusel Palestiina territooriumil,
Läänekaldal Petlemmas, tähendab riskida eluga.
Teiseks ta usub,
et Jeesus suri moslemite eest ja ta räägib neile seda.
Ta kuulutab evangeeliumi tänase päevani Petlemmas.
Visati süütepommid 16 korda, tulistati ja jäeti maha surema,
kuid see kallis mees on täis Issanda rõõmu
ja kiidab Jumalat edasi sellise hinnaga.
See toimub praegusel hetkel.
Tänu Jumalale!
Sel pastoril puudub hirm inimeste ees.
Ta kardab kurvastada Issandat, nii et ta lihtsalt jätkab.
Ütlen teile, et on Iisraeli usklikke,
kes smuugeldavad sellesse kogudusse toitu ja raha.
Seda sa meedias ei kuule.
Need Israeli usklikud hoiavad neid Palestiina usklikke elus.
Nad riskivad enda eluga sinna jõudmisel ja nende aitamisel.
Kas see pole põnev?
Kas teadsite, et Iisraeli ja Araabia usklikud
kohtuvad Iisraelis salaja sadade kaupa metsas.
Nende kohtumine on ainus üksmeel Lähis-Idas,
kui Iisraeli ja Araabia usklikud leiavad teineteist Kristuses.
Nad riskivad koos, kui nad kohtuvad.
Seetõttu nad kohtuvad salaja Iisraeli metsas.
Nad kohtuvad ka praegu.
Pean meie väikese uurimise lõpetama.
Lõpetuseks tahan öelda: keskendu Kristusele!
Meile öeldakse seda läbi kogu Uue Testamendi,
et Kristus sisenes läbi kannatuste ausse.
Niimoodi läks Tema sinna.
Ta pidi seda selgitama inimestele.
Pärast seda kui Ta risti löödi ja Ta surnuist tõusis,
siis õpetas Ta neile, rääkis neile.
Hiljem Ta kohtas kaht meest Emmause teel,
kes olid Ta enda kauged sugulased.
Ta ütles neile: "Oh te mõistmatud ja südamelt
pikaldased uskuma seda kõike, mis prohvetid on rääkinud!
Eks Messias pidanud seda kannatama ja oma kirkusesse minema?"
See on läbiv teema.
See on Jeesuse tee - läbi kannatuste ausse.
Tänu rõõmule, mis Ta silme ette pandi,
suutis Ta kannatada risti alandamist ja häbi.
See oli ainus viis,
kuidas me Issand Jeesus sai siseneda oma ausse.
Ta läks sellesse ausse läbi kannatuste.
See on selge Uue Testamendi tunnistus.
Kõigest 33-aastasena
läks Ta nendest kannatustest läbi ning sisenes ausse.
Ta pidi veenma neid kahte Emmause teel, et see oli õige tee.
Prohvetite sõnul viib see tee Jumala juurde -
läbi kannatuste ausse.
Seetõttu samal viisil Jeesuse järgijatena
läheme meie ausse läbi kannatuste.
Paulus ütleb: "Ma püüan ära tunda tema kannatuste osadust,
et ma kuidagi jõuaksin ülestõusmisele surnuist."
See on iga tõelise kristlase püüdlus.
Oleme innukad jagama kannatusi, et saaksime jagada au.
See on Jeesuse ja Tema järgijate tee.
Tundsin, et pidin seda täna õhtul teiega jagama.
Tõesti usun, et kristlased
peavad nüüd valmistuma tulevasteks kannatusteks.
Kui oleme valmis ja teame, mis on tulemas ja valmistume,
siis jääme seisma ja tuleme võitjatena välja.
Palvetan, et kõiki teid ootab üks kroon,
sest olete võitnud ja võitlesite usuvõitlust
ning võitsite Jeesuse nimel.
Palvetame!
Issand Jeesus, oled teinud selle tee väga selgeks.
Ütlesid, et võtaksime oma risti ja järgiksime Sulle.
Me vaevu teame, mis see tähendab,
kuid teame oma südames, et see on tõde.
Oled kutsunud meid end järgima, kõndima Su jälgedes,
jagama Su kannatusi, et võiksime jagada tulevast au.
Las me kannatame risti meie ette pandud rõõmu tõttu.
Häbist hoolimata.
Teame, et see on raske, piinlik ning oleme suure surve all.
Täname Sind eesõiguse eest
jagada Jeesuse teed ja käia Tema jälgedes.
Kuna valisid selle tee ja kutsusid meid järgima,
siis teeme seda rõõmuga, mis iganes juhtub.
Anname Sulle kogu au ja kiituse!
Ootame juba, et saaksime seda au Sinuga jagada.
Kui kannatused tulevad enne,
võtame need ka vastu kui au, mille oled meile andnud
ja eesõiguse jagada Su elu ning järgida Sind selle keskel.
Issand, Sa tead, millele keegi on mõelnud sel tõsisel õhtul.
Sa tead, mis toimub me südames.
Issand, võta vastu me südame mõtted,
kui need ühtivad Sinu mõtetega.
Issand, õpeta meid ennast järgima!
Palume seda Sinu nimel, aamen.
Tõlge: Riina Karik