o
David Pawson "Pelastus, osa 2"
Haluan kerrata sitä, mitä opetin edellisellä luennolla.
Näen pelastuksen vaakasuorana viivana, en pystysuorana.
Useimmat evankeliset kristityt näkevät pelastuksen
pystysuorana viivana.
Toisella puolella lukee "hukkuva" ja toisella puolella "pelastettu".
Viivan yli voi hypätä hetkessä.
Koko pelastus tapahtuu hetkessä.
Tämä näkemys herättää paljon kysymyksiä.
Kummalle puolelle viivaa kaste kuuluu?
Kummalle puolelle kuuluu katumus?
Pelastusta ennen vai sen jälkeen?
Uusi testamentti ei mielestäni puolla käsitystä viivasta,
jonka yli mennään.
Sieltä löytyy käsitys vaakasuorasta viivasta nimeltä pelastuksen tie.
Samalla viivalla aloitetaan, kuljetaan ja päätetään matka.
Näin näen pelastuksen.
Olen kirjoittanut kirjan nimeltä "Terve kristityn syntymä".
Se kertoo, kuinka pelastuksen tielle pääsee.
Kuinka voi alkaa pelastua?
Tien alkupäästä löytyy neljä askelta:
Jumalan edessä katuminen, Jeesukseen uskominen, vesikaste
ja Pyhän Hengen saaminen.
Nuo neljä askelta johdattavat sisälle valtakuntaan.
Ne ovat kaikki tarpeellisia, vaikka sijaitsevatkin pelastuksen
tien alkupäässä.
Ei voi kysyä, mikä niistä tulee pelastusta ennen tai sen jälkeen.
Ne ovat pelastuksen alkutaivalta.
Britanniassa kaikki kirjat saavat British Libraryn luokituksen.
Myös minun kirjani luokiteltiin siellä.
Sieltä kirjat lähetetään julkisiin kirjastoihin.
Minun kirjani luokiteltiin gynekologiaan kuuluvaksi.
Se lähetettiin kirjastojen lääketieteelliseen hyllyyn.
Aloin saada kirjeitä lääkäreiltä ja sairaanhoitajilta.
Kirjani tietysti koski hengellistä syntymää.
Ennen kirjoittamista pyysin paikallista kätilöä kertomaan
minulle, mitä vastasyntyneelle vauvalle tehdään.
Ajattelin saavani häneltä sivun verran tekstiä.
Hän toi minulle 15 sivullista.
On ihmeellistä, kuinka kaikkia toimenpiteitä pystyy vertaamaan
hengelliseen syntymään.
Vastasyntynytkin pestään ja sen päälle pannaan kädet,
jotta se alkaisi itkeä.
Kaikenlaisia yhtymäkohtia löytyy.
Olin aikaisemmin luullut, että vauva vain vedetään ulos.
Siihen liittyy ilmeisesti muutakin.
Hengellisen vauvan synnyttäminenkin vaatii enemmän toimenpiteitä.
Kirjoitin kirjani, koska olen tavannut niin monia
huonosti synnytettyjä kristittyjä.
Heidän kristillinen elämänsä ei saanut hyvää alkua.
Kristillinen elämä jatkuu sellaisena kuin se on alkanut.
Tietenkin voi tulla kriisejä, jotka lisäävät kokemusta.
Kirjoitin kirjani käytännön syistä.
Monet kristityt kärsivät ongelmista sen takia,
että heidän syntymänsä oli huono.
Heillä ei ollut hyvää kätilöä.
Joillekin heistä annettiin vain pari neljästä toimenpiteestä.
Vain harvalle annettiin kaikki neljä.
Kun minulta tullaan pyytämään apua johonkin ongelmaan,
haluan aina ensin tietää, kuinka kristityn taival alkoi.
Kuuntelen tarkasti, tapahtuivatko nuo kaikki neljä asiaa.
Jos joku niistä puuttuu, se täytyy korjata ennen ongelman käsittelyä.
Jos uskovaa ei ole kastettu, hänet voidaan kastaa.
Jos hän ei ole saanut Pyhää Henkeä, häntä voidaan auttaa siinä.
Monilta kristityiltä on jäänyt katumusvaihe kokonaan käymättä
kristillisen elämänsä alussa.
Monet saattavat tehdä parannusta myöhemmin.
He ovat kuitenkin raahanneet saatanan taakkoja mukanaan
uuteen elämäänsä.
Heidän olisi pitänyt katua syntejään.
Tätä voidaan verrata napanuoran katkaisemiseen.
On katkaistava se napanuora, joka sitoo ihmisiä saatanaan.
Niin he voivat vapautua nauttimaan Kristuksesta.
Pelastuksen tie on vaakasuora viiva.
Tarvitsemme kaiken avun, jotta pääsemme hyvin matkaan.
Halusin vain selventää tätä.
Tässä toisessa osiossa haluan tarkastella pelastukseen liittyvää
sanastoa Uudessa testamentissa.
Tarkastelen jokaista käsitettä yksityiskohtaisesti.
Tarkastelen erityisesti kysymystä siitä, mitä meidän on tehtävä
tullaksemme kristityiksi ja päästäksemme taivaan valtakuntaan.
Aloitan sanasta "usko", joka on pelastuksen ytimessä.
Se ei ole yksinkertainen sana.
Uskolla on viisi puolta, jotka ovat kaikki tarpeellisia.
Ensimmäinen niistä on uskon sisältö.
On uskottava jotain tai johonkin.
Usko on jonkin asian totuudellisuuden hyväksymistä.
Hyväksytään esimerkiksi Jeesuksen persoona ja hänen tekemänsä työ.
Monien uskovien kanssa on aloitettava jo aikaisemmin.
On tarkistettava, että heidän käsityksensä Jumalasta on oikea.
Ei kannata kehottaa ihmistä sovittamaan välinsä Jumalan kanssa,
jos hän ei ymmärrä, kuka Jumala on.
Monta vuotta sitten Englannissa saattoi olettaa, että useimmat
kansalaiset ovat käyneet pieninä pyhäkoulussa.
Heillä oli jonkinlainen tietämys Jumalasta.
Nykyään yliopisto-opiskelijoiden keskuudessa Jumala mielletään
yleisimmin tarkoittamaan henkilön uskonnollisia tuntemuksia.
Jumala elää vain ihmisten uskonnollisissa tuntemuksissa.
Näin uskoi opiskelija, jonka kanssa juttelin viimeksi.
Hän oli eksistentialismin kannattaja.
Minun oli autettava häntä ymmärtämään,
että Jumala on Jumala.
Minkälainen Jumala hän on? Ei ole kyse siitä, onko häntä olemassa.
Uskolla on siis sisältöä.
Uskotaan johonkin.
Uskotaan siihen, että Jumala on kuka on.
Uskotaan siihen, että Jeesus on Jumalan poika ja kuoli puolestamme.
Uskolla on oltava jotain perussisältöä.
Muuten se ei ole Uuden testamentin mukaista uskoa.
Toinen puoli on luottamus.
Luottamus liittyy uskoon oleellisesti.
Ei vain uskota johonkin asiaan, vaan luotetaan henkilöön.
Kerran saarnasin yhdessä hyvin modernissa seurakunnassa Saksassa.
Kokous pidettiin Hannoverissa, joka on suuri kaupunki.
Yritin selventää tätä asiaa täydelle salille seurakuntalaisia.
Kysyin heiltä, kuinka moni heistä uskoi minuun.
Pyysin heitä nostamaan kätensä.
Noin viisi ihmistä nosti kätensä.
Kysyin heiltä sitten, kuinka moni uskoi olemassaolooni.
Kaikki nostivat kätensä.
On eri asia uskoa minuun ja uskoa olemassaolooni.
Etupenkissä istui eräs hyvin puettu naishenkilö.
Käytin häntä esimerkkinä.
Sanoin hänelle, että hän sanoi uskovansa minuun,
mutta en ollut varma, uskoiko hän todella.
Hänen oli tehtävä jotain osoittaaksensa uskonsa.
Kysyin häneltä, sallisiko hän minun hoitaa hänen raha-asioitaan.
Se osoittaisi hänen uskovan minuun.
Kommenttiani seurasi kuolemanhiljaisuus,
joten kiirehdin seuraavaan asiaan.
Tämän jälkeen kysyin pastorilta, miksi kaikki hiljenivät.
Hän sanoi, että nainen oli Hannoverin rikkain nainen.
Hänen aviomiehensä omisti paljon kiinteistöjä,
ja hän peri kaiken.
Hän oli maksanut uuden kirkkorakennuksenkin.
Häneltä satuin kysymään, antaisiko hän rahansa huostaani.
On oltava tästedes varovaisempi, kenet yleisön joukosta valitsen.
On kyse luottamuksesta.
Tänään luotin Andrew-nimiseen mieheen.
Nousin hänen ajamaansa autoon.
Se osoitti luottamusta.
Kun lensin tänne Kapkaupungista, luotin koneen lentäjään.
Matkustajat luottivat häneen.
Tämä on uskon toinen puoli.
Kolmas puoli on tunnustaminen.
Jos uskoo sydämessään ja tunnustaa suullaan, on uskova.
Jeesukseen ei voi todella uskoa, ellei kerro siitä muille.
Se on samalla siltojen polttamista.
Muut alkavat tarkkailla, muuttuuko uskovan elämä millään lailla.
Tunnustaminen on osa uskomista.
Seuraavaksi tulee käytös.
Uskoa seuraa totteleminen.
Jos uskot jotain henkilöä, toimit hänen sanojensa mukaan.
Jos uskot jotain henkilöä, teet hänen sanojensa mukaan.
Luotat siihen, ettei hän käskisi sinun toimia vahingollisesti.
Jeesus käski meidän käydä kasteella.
Kaste kuuluu uskossa tottelemiseen.
Usko on luottamista ja tottelemista.
Usko on hyvin aktiivinen asia.
Viimeinen uskon puoli on Uudessa testamentissa kaikkein tärkein.
Usko ei ole hetkellistä.
Se on jatkuvaa asennetta toista kohtaan.
Uskomista jatketaan.
Uskoa-verbiä käytetään usein preesensissä.
Esimerkiksi Johanneksen evankeliumissa uskoa-verbi on
aina preesensissä.
Kreikan kielessä preesens on jatkuva aikamuoto.
Se tarkoittaa, että jonkin asian tekemistä jatketaan.
Jos on sattunut liikenneonnettomuus ja mies makaa pientareella,
ja hänen sanotaan hengittäneen, mitä sillä tarkoitetaan?
Hän hengitti kerran.
Jos hänen sanotaan hengittävän, ja käytetään preesensiä,
hän siis hengittää yhä.
Tämä on selvää jopa englannin kielessä.
Kreikan kielessä ero on vieläkin selkeämpi.
Kreikan kielen aoristi-aikamuoto viittaa asioihin,
jotka tapahtuvat kerran.
Preesensvartalon aikamuoto viittaa tapahtumiin, jotka jatkuvat.
Johanneksen evankeliumi käyttää uskoa-sanaa preesensvartalossa.
Joh. 3:16 kuuluu seuraavasti:
"Sillä niin on Jumala kerran maailmaa rakastanut,
että antoi poikansa kerran, että kuka vain jatkaa häneen uskomista,
ei huku kertaakaan, vaan jatkaa ikuisesti elämistä."
Ymmärrättekö, mitä ajan takaa?
Sekä heprean että kreikan kielissä sanat usko ja uskollinen ovat
samoja sanoja.
Täysin samoja.
Kun pelastutaan uskosta, pelastutaan uskollisuudesta.
Ei usko voi ailahdella.
Uskominen jatkuu. Näin uskosta tulee uskollisuutta.
Sama sana ja sama merkitys.
Hetkittäistä uskoa ei siis ole olemassa.
Sitä joko jatkaa uskomista, tai se ei ole oikeaa uskoa lainkaan.
Tämän halusin sanoa uskollisuudesta.
Yksi jae löytyy Habakukin kirjan luvusta 2, jakeesta 4...
Hups, kerroin teille tarkan jakeen.
Habakukin kirjassa sanotaan...
... että vanhurskas on elävä uskostansa.
Jumalan silmissä vanhurskaat selviytyvät sillä,
että he pitävät uskonsa Jumalaan.
Tekstin asiayhteys on se, että babylonialaiset olivat
tulossa Jerusalemiin.
Habakuk oli muistuttanut Jumalaa, missä tilassa kansa oli.
Jumala sanoi ajatelleensa tuoda babylonialaiset mukaan kuvioihin.
Habakuk sanoi, ettei Herra voisi tehdä niin.
Babylonialaiset tappaisivat kaikki.
Jumala sanoi, että vanhurskas on elävä uskostansa.
Vanhurskaat selviytyvät tuhosta, jos he pitävät uskonsa Jumalaan.
Tuota jaetta lainataan Uudessa testamentissa kolme kertaa.
Sillä viitataan kristittyihin.
Vanhurskaat elävät uskosta. Eivät hetkellisestä uskosta,
vaan uskollisuudesta.
Sana "usko" viittaa Vanhassa testamentissa aina uskollisuuteen.
Uskon pitäminen tarkoittaa luottamuksen jatkamista.
Seuraavaksi tarkastellaan sanaa anteeksiantamus.
Sekin liittyy pelastukseen.
On korostettava sitä, että anteeksiantamus koskee vain
menneisyyden syntejä.
Se ei peitä tulevaisuuden syntejä.
Se ei koske niitä ollenkaan.
Tottahan toki kristitytkin tekevät syntiä.
Heille on luvattu, että jos he tunnustavat syntinsä,
Jumala on uskollinen ja vanhurskas antamaan ne anteeksi.
Anteeksianto liittyy ainoastaan menneisyyteen.
Tulevaisuuden synnit on myös tunnustettava ja käsiteltävä.
Jumala ei voi antaa mitään syntiä anteeksi ennen kuin siitä
on maksettu.
Kerran puhuin tästä Englannin televisiossa.
Sanoin ensin, että Jumala on liian hyvä antaakseen syntejä anteeksi.
Sitten pidin tauon.
Yksi nainen kirjoitti minulle. Hän luuli minun ylittäneen rajan.
Sitten hän kuuli seuraavan lauseeni:
...kunnes niistä on maksettu.
Joka kerta kun Jumala antaa meille anteeksi,
on kyse Jeesuksen verestä.
Anteeksiantamus riippuu siitä, että Jeesus maksoi synneistämme.
Sama ei koske ihmisten kykyä antaa anteeksi.
Me voimme vain antaa toisillemme anteeksi,
eikä siitä tarvitse maksaa.
Usein annamme muille anteeksi, koska olemme osasyyllisiä
tai ainakin pystyisimme toimimaan samoin.
Päästämme heidät paulasta. Jumala ei päästä ketään paulasta.
Hän antaa anteeksi vain sen jälkeen, kun synneistä on maksettu.
Anteeksianto ei ole vain sitä, että annetaan asian olla.
"Pojat ovat aina poikia. Unohdetaan koko juttu tämän kerran."
Jumalan anteeksiantamus on erilaista kuin ihmisten.
Katumus.
Minun Raamatussani anteeksiantamus edellyttää katumusta.
Tämä koskee myös ihmistenvälisiä suhteita.
Jeesus sanoi, että vaikka veljesi tekisi syntiä sinua vastaan
seitsemän kertaa päivässä, hänelle on annettava anteeksi,
jos hän katuu.
Usein emme huomaa tuota loppuhuomautusta:
jos hän katuu.
Anteeksi ei voi antaa, ennen kuin toinen on katunut.
Anteeksiannossa on kyse suhteen uudistamisesta.
Silloin sovitaan, ettei koko asiaa ikinä tapahtunut.
Kuinka noin voi sopia, jos toinen jatkaa syntistä käytöstään?
Suhde ei parane ennen kuin toinen katuu.
Anteeksianto edellyttää katumusta.
Katumus koostuu ajatuksista, sanoista ja teoista.
On kyse kaikista kolmesta.
Katumus on täydellistä vasta, kun kaikki kolme ovat mukana.
Se alkaa mielenmuutoksella.
Siihen englanninkielinen katumusta tarkoittava sana viittaa.
Mieli muuttuu, ja alkaa ajatella eri tavalla teoistaan.
Sitten tulee tunnustaminen.
Jos tunnustamme syntimme,
on Jumala uskollinen antamaan anteeksi.
Tässä kohdin haluan kertoa, etten ole löytänyt Raamatusta ajatusta
yleisestä katumuksesta.
Syntisen rukouksessa kadutaan harvoin mitään erityistä.
Kun annan neuvoja kristityksi haluavalle,
kysyn häneltä, haluaako hän Jeesuksen pelastajakseen.
Kysyn, haluaako hän Jeesuksen pelastavan hänet synneistään.
Sitten kysyn, mistä synneistä hän tahtoo pelastua.
Siitä hetkestä alkaa katumus.
Yleensä halutaan pelastua kaikista synneistä,
vaikka eihän kukaan ole syyllistynyt kaikkiin synteihin.
Tämä on ollut haastavin kysymys, mikä minulta on kysytty.
Eräs mies tuli ensimmäistä kertaa seurakuntaani Englannissa.
Tarjosin hänelle kyytiä kotiin, koska asuimme lähekkäin.
Kysyin häneltä, mitä mieltä hän oli jumalanpalveluksesta.
Hän ei vastannut mitään vaan kysyi minulta,
mistä synneistä Jeesus minut pelasti.
Hän ei sanonut muuta.
Ensimmäiseksi mieleeni tuli yksi synti,
josta en ollut vielä pelastunut.
Kysymys oli varsin haastava.
Mistä synneistä Jeesus on sinut pelastanut?
Hän pelastaa meidät yksittäisistä synneistä.
Emme voi vain tunnustaa tehneemme syntiä.
Meidän on tunnustettava Herralle syntejä nimeltä.
Sitten alkaa katumus.
Tunnustaminen koskee aina jotain tiettyä syntiä.
Oletteko kuulleet Pelastusarmeijan perustajasta Kenraali Boothista?
Hän poti huonoa omaatuntoa koulussa kaveriltaan varastamasta kynästä.
Hän vapautui vasta sitten, kun hän tunnusti tuon synnin.
Kerran annoin neuvoja eräälle kanadalaiselle tytölle.
Hän pyysi minua rukoilemaan, että hän täyttyisi Pyhällä Hengellä.
Mitään ei ollut tapahtunut, kun hän oli itse sitä rukoillut.
Sanoin, että on parasta muuttaa rukousta.
Pyysin Herraa näyttämään hänelle, missä oli vika.
Rukouksen jälkeen hän sanoi tietävänsä, mistä oli kyse.
Hän ei kuitenkaan halunnut kertoa sitä minulle.
Hän meni autoonsa ja ajoi Vancouverin keskustaan.
Siellä sijaitsee suuri tavaratalo, jossa hän oli työskennellyt
johdon assistenttina.
Hän meni pomonsa toimistoon ja pani pöydälle 10 dollaria.
Pomo kysyi, miksi hän teki niin.
Tyttö oli työskennellyt siellä vuosia aiemmin.
Hän kertoi olleensa yhtenä iltana lähdössä töistä,
kun hän näki kauniin rannekorun vitriinissä.
Hän laittoi sen laukkuunsa ja varasti sen.
Se oli arvoltaan 10 dollaria. Tyttö tuli maksamaan siitä.
Pomo punastui ja sanoi, ettei kukaan välittänyt siitä.
Hän tunnusti tehneensä itse samoin.
Hän kysyi, miksi tyttö tuli takaisin niin monen vuoden jälkeen.
Tyttö kertoi, ettei voinut täyttyä Pyhällä Hengellä.
Mies ei ymmärtänyt sitä.
Tyttö palasi autoonsa, sytytti moottorin ja samalla itsensä.
Hän alkoi ylistää Jumalaa uudella kielellä.
Sitten hän palasi koululle ja kertoi minulle kaiken.
Oli kyse kymmenestä dollarista.
Hänen kohdallaan vika oli siinä. Hänen oli kaduttava syntiään.
Katumus on siis ajatuksen tasolla mielenmuutosta,
sanojen tasolla tunnustamista ja ennen kaikkea asioiden korjaamista.
On korjattava, mitä korjattavissa on.
Tätä puolta ei useinkaan opeteta.
Paavali sanoi, ettei voinut olla tottelematta taivaallista näkyä.
Tiedättekö, mitä hän sanoi seuraavaksi?
Nostakaa kätenne, jos uskotte muistavanne.
Oletteko kuulleet tuon lauseen aiemmin?
Miksette tiedä, mitä hän sanoi seuraavaksi?
"Minä en voinut olla tottelematta taivaallista näkyä,
vaan saarnasin... pakanoille parannusta ja kääntymystä Jumalan
puoleen, ja että he tekisivät parannuksen soveliaita tekoja."
Aika mielenkiintoista.
En ole kuullut sitä saarnattavan.
Johannes Kastaja kastoi ihmisiä, jos he katuivat syntejään.
Kuulijat kysyivät, mitä hän tarkoitti.
Johannes neuvoi heitä jakamaan vaatteitaan köyhille.
Jos he pitivät liian korkeita hintoja, heidän piti alentaa niitä.
Hän sanoi, että nuo teot ovat katumuksen arvoisia.
Annan kaksi esimerkkiä omasta elämästäni ja palvelutyöstäni.
Kerran eräs nuori moottoripyöräilijä tuli tapaamaan minua.
Hän oli pukeutunut nastoilla koristeltuihin nahkavaatteisiin.
Kysyin häneltä, kuinka voisin auttaa.
Hän sanoi tahtovansa jutella.
Pyysin hänet sisään.
Hän tuli sisälle olohuoneeseen lanteitaan keikutellen.
Niistä nastoista jäi pysyvät jäljet.
Kysyin häneltä, mitä hän halusi.
Hän sanoi haluavansa kasteelle.
Kysyin, mitä hän siitä tiesi.
Hän sanoi tietävänsä, että ihminen kastautuu vedessä.
Kysyin, halusiko hän kastautua vedessä.
Kysyin, tiesikö hän katumus-sanan merkitystä.
Hän ei tiennyt.
Pyysin häntä kysymään kotona Jeesukselta,
oliko hänen elämässään jotain, mistä Jeesus ei pitänyt.
Sitten hänen tuli hylätä kaikki asiat, mitä Jeesus mainitsee.
Kolme viikkoa myöhemmin hän tuli tapaamaan minua taas.
Kysyin, mikä oli hätänä. Hän näytti kynsiään ja sanoi: "Siinä!"
Hän kertoi lopettaneensa kynsien pureskelun.
Pyysin hänet sisään ja sanoin, että hän voi nyt saada kasteen.
Kastoimme hänet ja hänestä on tullut Jumalan mies.
Hän teki katumuksen arvoisia tekoja.
Hän todisti katumuksensa teoillaan.
Hän teki enemmän kuin useimmat kasteelle tulevat.
Useimmilta ei pyydetä todistetta siitä, että he ovat katuneet.
Sinä päivänä päätin alkaa kastaa vain katumuksensa
todistaneita ihmisiä.
Tuo poika todisti minulle, että hän oli tosissaan.
Kerron teille toisen esimerkin.
Kävin Skotlannissa sijaitsevassa Aberdeenissä,
joka on suurin öljykaupunkimme.
Julistin sanaa kolmen päivän ajan eräässä teatterissa.
Toisena iltana eräs nuori tyttö tuli puheilleni.
Hän oli hyvin järkyttynyt ja itki.
Hänen poskensa olivat turvonneet.
Hän sanoi turhautuneensa opetuksestani.
Hän kertoi yrittäneensä olla kristitty.
Se ei ollut ikinä toiminut.
Hän oli vastannut alttarikutsuun kerta toisensa jälkeen.
Hän oli saanut neuvoja pastoreilta, mutta mitään ei ollut tapahtunut.
Hän oli jo tullut siihen tulokseen, ettei kristinusko ole totta.
Tuona iltana hänen ystävänsä oli raahannut hänet kuuntelemaan,
ja hän tahtoi taas tulla kristityksi.
Pyysin Herralta tiedon sanaa.
Kysyin tytöltä, kenen kanssa hän asuu.
Hän sanoi asuvansa erään nuoren miehen kanssa.
Kysyin, olivatko he avoliitossa. Hän vastasi myöntävästi.
Kysyin, miksi he eivät olleet naimisissa.
Poika ei kuulemma uskonut avioliiton merkitsevän mitään.
Pojan mielestä pari voi elää yhdessä, jos kerran rakkautta on.
Sanoin hänelle, että hän oli vaikean valinnan edessä.
Hän joutuisi valitsemaan,
halusiko asua Jeesuksen vai tuon miehen kanssa.
Molempien kanssa ei voi elää.
Tyttö suuttui ja sanoi, etteivät muut olleet puhuneet noin.
Sanoin, että halusin auttaa häntä.
Kukaan muu ei ollut voinut.
Voisinpa kertoa teille, että tuo tyttö teki oikean ratkaisun.
Hän ei kuitenkaan tehnyt. Hän juoksi itkien salista.
Silloin tiesin, miltä Jeesuksesta tuntui,
kun nuori rikas mies lähti hänen luotaan.
Hänen oli valittava rahan ja Jeesuksen välillä,
eikä hän halunnut valita.
Olen käynyt Aberdeenissa uudelleen, enkä ole nähnyt tuota tyttöä.
Olen rukoillut hänen puolestaan, mutta en tiedä tarinan loppua.
Tuona iltana hän kieltäytyi.
Rukoilen, että hän muuttaa kantansa.
Hänelle oli kerrottu, kuinka hän voisi ottaa Jeesuksen vastaan.
Kukaan ei ollut kertonut hänelle, kuinka kadutaan.
Se on murheellista.
Katumus vaatii kuitenkin tekoja.
Ensin sitä ajatellaan, sitten se tunnustetaan
ja sitten sen pohjalta toimitaan.
Korjataan se, mitä voidaan.
On monia asioita, joita ihmiset eivät voi korjata.
Silloin on pyydettävä apua Herralta.
Katumus on kuitenkin todistettava teoilla.
Entä kaste?
Kun pelastus nähdään vaakasuorana viivana,
kasteesta tulee osa pelastusta.
Se on osa pelastumisprosessia.
Kasteessa Herra antaa meille uuden alun.
Voisin kertoa monia esimerkkejä ihmisistä,
joille kaste on merkinnyt tapahtumaa, ei pelkkää symbolia.
Joskus kaste nähdään pelkkänä pelastuksen symbolina.
Se nähdään ikään kuin jonkun toivotun asian dramatisointina.
Silloin se symboloi jotain tulevaisuuden toivottua tapahtumaa,
kuten lapsikasteessa,
tai jo tapahtunutta asiaa, kuten uskovan kasteessa.
Tapahtumaa itseään ei tarkastella.
Mikä tuo oli?
Pöytätaso ei olekaan tasainen.
Jätä se siihen.
Ikään kuin tekisimme kasteessa jotain Jumalalle.
Emme edes kysy, mitä hän tekee kasteessa meille.
Minä uskon kasteen olevan Jumalan puhdistava teko.
Sen kautta saamme puhtaan omantunnon.
Annan teille taas muutaman esimerkin.
Naapurustossamme asui poika, joka kuului Helvetin enkeleihin.
Hänellä oli kehossaan saatanan tatuointi.
Kun hän tuli uskoon, hän pyysi päästä kasteelle.
Hän kuitenkin epäröi, koska tiesi paitansa muuttuvan
märkänä läpinäkyväksi.
Hän ei halunnut kenenkään näkevän paholaisen tatuointia.
Hän meni sairaalaan plastiikkakirurgin puheille
ja kysyi tältä, onko tatuointia mahdollista poistaa.
Kirurgi sanoi, että se on mahdollista.
Siitä piti kuitenkin maksaa, koska se oli kauneusleikkaus.
Kirurgi kertoi, että halvin keino oli polttaa tatuointi pois.
Tämän jälkeen palaneen ihon tilalle pystytään siirtämään ihoa
pojan reidestä.
Leikkaukset veisivät kuitenkin kuukausia ja olisivat kalliita.
Pojalla ei ollut rahaa.
Hän päätti mennä kasteelle, ja hänet kastettiin uima-altaassa
jonkun pihalla.
Kun hän nousi vedestä, paholaisen tatuointi oli tiessään.
Jos keksitte kuinka veden avulla poistetaan tatuointeja,
voitte tienata omaisuuden.
Tuo poika nauraisi sille ajatukselle,
että kaste on pelkkä symboli.
Kaste pesi paholaisen pois hänen vartaloltaan.
Kirkossamme kävi mies nimeltä Roger Rogers.
Hän oli konsultoiva insinööri ja erittäin miellyttävä ihminen.
Hän oli niin taitava sormistaan, että hän pystyi tekemään tiukan
solmun ihmisen hiukseen ja sen jälkeen avaamaan sen.
Yrittäkää sitä kotona.
Rogers näytti meille tämän tempun usein.
Hän otti hiuksen, pyysi meitä tekemään siihen tiukan solmun
ja sitten avasi sen.
Kerran kun hän leikki terällä, metallinpala lensi hänen vasempaan
silmäänsä, ja se sokeutui.
Hän kuitenkin pystyi jatkamaan työntekoa oikean silmänsä avulla.
Silmä kuitenkin väsyi liiasta työnteosta.
Sitten hän tuli seurakuntaani vaimonsa kanssa.
He tulivat nopeasti uskoon.
Pari viikkoa tämän jälkeen hän tuli juttusilleni.
Hän kertoi, ettei voinut katsoa vaimoaan kasvoihin.
Hän oli pettänyt vaimoaan jokaisella työmatkallaan.
Hän ei ollut koskaan kertonut siitä vaimolleen.
Hän sanoi tunnustaneensa tekonsa nyt, mutta hän ei silti pystynyt
häpeältä katsomaan vaimoaan kasvoihin.
Hän sanoi, ettei voinut katsoa vaimoaan edes aamiaispöydässä.
Nyt vaimo tiesi kaiken.
Näytin hänelle Pietarin ensimmäisen kirjeen luvun 3.
Kaste ei puhdista ruumiitamme, vaan vetoaa Jumalaan, että hän antaisi
meille puhtaan omantunnon.
Sanoin, että hän voi tulla vaimonsa kanssa kasteelle.
Kun sunnuntaiaamu tuli, vaimo kävi ensin kasteella.
Sitten hän jäi odottamaan miestään.
Hän halusi nähdä miehensä.
Mies huusi ennen kastettaan ja pyysi Jeesusta puhdistamaan
hänen omantuntonsa.
Kun hän nousi vedestä, hänen omatuntonsa oli puhdas.
Hän juoksi halaamaan vaimoaan ja katsoi häntä kasvoihin.
En voi ikinä unohtaa sitä.
Siitä lähtien hän ei tuntenut häpeää menneisyydestään.
Hän puhui siitä ikään kuin se olisi tapahtunut jollekulle muulle.
Sehän tapahtui hänen vanhalle miehelleen.
Luuletteko Jeesuksen haluavan tietää, uskallatteko esiintyä
märkinä ihmisten edessä?
Ei siitä ole kysymys.
Jeesus sanoi, että on tarpeellista käydä kasteella.
Me tarvitsemme sitä, eikä sitä voi korvata millään muulla.
Ainoastaan Jeesus ei tarvinnut kastetta.
Silti hänkin kävi kasteella.
Jos hänkin kävi kasteella, muidenkin on käytävä.
Olen kastanut ihmisiä, jotka pelkäsivät kuollakseen vettä.
Kylpyammekin pelotti heitä.
Kasteessa he pääsivät vapaaksi pelostaan.
Kaste on pelastava tapahtuma.
Se on enemmän kuin symboli.
Se antaa kristilliselle elämällemme puhtaan alun.
Mielestäni kaste liittyy oleellisesti pelastukseen.
1. Pietarin kirje sanoo, että kaste pelastaa meidät.
Siinä pyydetään Jumalalta puhdasta omaatuntoa Kristuksen
ylösnousemuksen tähden.
Pikkuhiljaa nämä sanat alkavat löytää merkityksensä.
Ne herättävät kaksi suurta kysymystä.
Ensimmäinen koskee pelastusvarmuutta.
Eikö Herra halua, että voimme olla varmoja pelastuksestamme?
Eikö hän halua, että sisimpämme voi olla varma?
Minun on löydettävä vastaus tähän.
Uskon, että Herra haluaa antaa meille varmuuden.
Hän haluaa, että meillä on varmuudesta saatu luottamus.
Ensiksi on kuitenkin mietittävä, mihin varmuutemme perustuu.
Valitettavasti jotkut kristityt perustavat varmuutensa
Raamatun lupauksille.
Se on kuitenkin epävarma perusta.
Siinä on looginen ristiriita.
"Raamattu sanoo niin, ja uskon sen, joten sen on oltava niin."
Uskommeko kuitenkaan tarpeeksi?
Kuinka voimme tietää, olemmeko hyväksyneet asian?
Uskon meidän hakeneen varmuutta väärästä paikasta.
Olemme hakeneet sitä Raamatusta.
Alkuseurakunnalla oli varmuus, vaikkei heillä ollut Raamattua.
Varmuus perustui Henkeen, ei Raamattuun.
Se käy ilmi Uudesta testamentista.
Kun kuljemme Hengessä, Henki todistaa yhdessä meidän
henkemme kanssa.
Varmuus tulee Pyhästä Hengestä.
Se ei ole varmuutta siitä, pääsemmekö perille.
Se on varmuutta siitä, että olemme oikealla tiellä.
Olemme taivastiellä.
Voimme olla varmoja siitä.
Pääsemme taivaaseen, kunhan vain pysymme tiellä.
Uskovat haluavat kuitenkin enemmän turvallisuudentunnetta.
He vaativat jonkinlaista vakuutta siitä,
että he pääsevät perille.
En usko Uuden testamentin antavan meille sellaisia vakuuksia.
Sen mukaan Henki todistaa yhdessä meidän henkemme kanssa,
ja omatuntomme vahvistaa sen.
Lukekaa 1. Johanneksen kirje.
Siellä kerrotaan, kuinka tiedämme olevamme Jumalan lapsia.
Voimme tietää, keitä olemme ja mikä on suhteemme Herraan.
Voimme tietää varmasti olevamme elämään johtavalla tiellä,
emmekä kuolemaan johtavalla tiellä.
Sen voi tietää.
On kuitenkin jatkettava Hengessä kulkemista.
Jos pelastuksen tieltä poikkeaa omille teilleen,
menettää ensimmäiseksi varmuutensa.
Varmuus löytyy vain pelastuksen tieltä.
Kiitos Herralle, että varmuus häviää, kun tieltä poikkeaa.
Silloin huomaa tehneensä jotain väärin ja poikenneensa tieltä.
Varmuus palaa, kun palataan takaisin tielle.
Varmuus kuitenkin liittyy siihen, missä olemme tällä hetkellä.
Jos jatkamme samalla tiellä, pääsemme varmasti perille.
Varmuutemme sisältää myös omantuntomme.
Lukekaa 1. Johanneksen kirje hyvin tarkkaan.
Varmuus ei takaa perille pääsyä, mutta varmistaa sen,
että olemme oikealla tiellä.
Jos et halua lukea Raamattua, lue Bunyanin kirjoittama kirja
"Kristityn vaellus".
Siitä kirjasta löytyy paljon varmuutta niille,
jotka ovat jo taivaaseen johtavalla tiellä.
Kirjan lopussa pyhiinvaeltaja on ystävänsä kanssa
Jordan-joen rannalla.
Joki kuvaa kirjassa kuolemaa.
He näkevät taivaallisen kaupungin joen toisella puolella,
mutta joki näyttää syvältä ja synkältä.
Ystävä toteaa, että on parempi etsiä toinen tie taivaaseen.
Hän lähtee kulkemaan joen vartta.
Bunyan kirjoittaa, että jopa taivaan porteilta voi vielä
kääntyä helvetin tielle.
Siteerasin häntä kirjassani "Tie helvettiin".
Se oli kirjan teema.
Käsitelläänpä nyt muutamaa suurta kysymystä.
Voiko pelastuksen menettää?
Voiko prosessi jäädä kesken?
Monet kristityt sanoisivat, että jos on ottanut ensiaskeleet
pelastuksen tiellä, pääsee varmasti taivaaseen.
En usko sitä.
Haluan kertoa teille, miksi.
Minun syyni löytyvät Raamatusta.
Käsitellään niitä nyt.
Haluan vain varmistaa, että kerron teille niistä kaikista.
Ensimmäinen syy on se, että koko kristillinen elämä
vaatii yhteistyötä.
Jos jakeessa sanotaan Jumalan varjelevan meitä,
siinä yleensä myös sanotaan, että meidän on varjeltava itseämme.
Nämä kaksi kulkevat aina yhdessä.
Monien kristittyjen lempijae löytyy Juudaksen kirjeen lopusta.
"Mutta hänelle, joka voi varjella teidät lankeamasta ja asettaa
teidät nuhteettomina, riemuitsevina,
kirkkautensa eteen..."
Se otetaan kuitenkin liian usein pois asiayhteydestään.
Raamatunkohdassa kehotetaan uskovia
pitäytymään Jumalan rakkaudessa.
Varjeluksella on kaksi puolta.
Meidän on varjeltava itsemme, ja sitten hän varjelee meidät.
Siellä ei kuitenkaan luvata Herran varjelevan meitä vaan todetaan,
että hän kykenee siihen.
Meidän on pitäydyttävä hänen rakkaudessaan.
Se liittyy siihen, että hän voi varjella meitä.
Otetaan esimerkiksi Paavalin todistus kirjeessä Timoteukselle.
Hän sanoo: "Olen varma siitä, että hän on voimallinen siihen päivään
asti säilyttämään sen, mikä minulle on uskottu."
Seuraavalla sivulla Paavali selittää,
kuinka hän on säilyttänyt uskonsa ja juossut kilpailun maaliviivalle.
Kruunu odottaa häntä.
Jumalan voima varjella tarvitsee yhteistyötä ihmisten puolelta.
Nuo kaksi toimivat yhdessä.
Kutsuminen toimii samalla periaatteella.
Jumala kutsuu ihmistä, ja ihmiset kutsuvat Jumalaa.
Pietari mainitsee kummankin saarnassaan Apostolien tekojen
luvussa 2.
"Jokainen, joka huutaa avuksi Herran nimeä, pelastuu."
"Sillä teille ja teidän lapsillenne tämä lupaus on annettu ja kaikille,
jotka kaukana ovat, ketkä ikinä Herra, meidän Jumalamme, kutsuu."
Jumalan kutsu odottaa ihmisen vastausta.
Jumalan varjeleva voima odottaa ihmisen pitäytyvän hänessä.
Toinen asia on tämä.
Monet Uuden testamentin jakeet varoittavat meitä siitä,
ettemme menettäisi Kristusta.
Olen laskenut nuo jakeet, ja niitä on yhteensä 80.
Jos haluatte lukea niistä, hankkikaa kirjoittamani kirja
"Kerran pelastettu, aina pelastettu?"
Meitä varoitetaan 80 Uuden testamentin jakeessa.
Ne jakautuvat kaikkien Uuden testamentin kirjoittajien kesken.
Annan teille pari esimerkkiä.
Joskus saarnaajat tahtovat jättää muutaman jakeen pois saarnastaan.
Siksi on hyvä käydä läpi yhtä kokonaista kirjaa kerralla,
koska silloin joutuu käsittelemään kaikkia sen jakeita.
Otetaan esimerkiksi Roomalaiskirjeen luku 8.
"Sillä minä olen varma siitä, ettei kuolema eikä elämä, ei enkelit
eikä henkivallat, ei nykyiset eikä tulevaiset, ei voimat, ei korkeus
eikä syvyys, eikä mikään muu luotu voi meitä erottaa Jumalan
rakkaudesta, joka on Kristuksessa Jeesuksessa, meidän Herrassamme."
Listasta puuttuu yksi tekijä.
Sinä.
Siinä ei luvata, ettet sinä voisi erottaa itseäsi
Jumalan rakkaudesta.
Seuraavalta sivulta löytyy yksi Uuden testamentin selkeimmistä
varoituksista, eikä sitä usein saarnata.
Roomalaiskirjeen luvussa 11 Paavali sanoo, että monet juutalaiset
oksat leikattiin pois, koska ne eivät uskoneet Jumalan lupauksiin.
Me olemme villejä oksia, jotka oksastettiin samaan puuhun.
Joskus villit oksat pantiin leikattujen oksien paikalle.
Jumala ei ole muuttunut.
Jos emme pitäydy Jumalan hyvyydessä,
meidät ei-juutalaiset oksatkin saatetaan leikata pois.
Tätä ei voisi sanoa selvemmin.
Miksi Roomalaiskirjeen 8. lukua saarnataan koko ajan,
mutta 11. lukua ei?
Roomalaiskirjeen 11. luvusta käy selvästi ilmi, että me itse voimme
erottaa itsemme Jumalan rakkaudesta.
Johanneksen evankeliumin 15. luvussa Jeesus sanoo:
"Pysykää minussa".
Joskus elämme siinä harhaluulossa, että pelastuessamme saamme
ikuisen elämän.
Asia ei ole niin.
Johanneksen kirjeen mukaan ikuinen elämä on Jumalan Pojassa.
Se ei ole meissä vaan hänessä.
Se tulee meihin vasta sitten, kun saamme kuolemattoman ruumiin.
Siihen saakka ikuinen elämä on hänen Pojassaan.
Joka pysyy Pojassa - ja tässä käytetään preesensiä -
saa elämän.
Joka ei pysy Pojassa, ei saa elämää.
Oksissa ei koskaan ole ikuista elämää.
Se löytyy viinipuusta.
Jeesus on viinipuu.
Hän kehottaa meitä pysymään hänessä.
Muutoin oksa kuihtuu ja lakkaa tuottamasta hedelmää.
Lopulta se leikataan pois ja heitetään tuleen.
Nämä ovat Jeesuksen sanoja.
Pysykää hänessä, koska oksissa ei ole elämää itsessään.
Me olemme ne oksat. Elämä on kuitenkin viinipuussa.
Me olemme vain oksia, jotka saavat kokea ikuista elämää Jeesuksessa.
Tämän takia minun käännökseni pienoisevankeliumista on tärkeä.
Kuka tahansa jatkaa häneen uskomista,
saa lopulta ikuisen elämän.
Elämä on hänessä, ei meissä.
Jeesus teki selväksi, että jos emme pysy hänessä,
menetämme elämämme.
Elämä löytyy vain hänessä.
Otetaanpa toinen esimerkki.
Sellainen löytyy Pietarin toisesta kirjeestä.
Lukekaa koko kirje, niin löydätte tämän kohdan.
Kirje on vain kolmen sivun mittainen.
En sanele sitä ulkomuistista.
Haluan, että kuulette jakeen sanatarkasti.
Muuten saattaisitte ajatella, että väärentelen kirjoituksia.
"Sillä jos he meidän Herramme ja Vapahtajan Jeesuksen Kristuksen
tuntemisen kautta ovat päässeetkin maailman saastutuksia pakoon,
mutta niihin taas kietoutuvat ja tulevat voitetuiksi,
niin on viimeinen tullut heille ensimmäistä pahemmaksi.
Parempi olisi heille ollut, etteivät olisi tulleet tuntemaan
vanhurskauden tietä, kuin että sen tunnettuaan kääntyvät pois
heille annetusta pyhästä käskystä.
Heille on tapahtunut, mitä tosi sananlasku sanoo:
"Koira palaa oksennukselleen", ja: "Pesty sika rypee rapakossa"."
Tässä ei pitäisi olla mitään epäselvää.
Jos maailman saastutuksia pääsee pakoon Jeesuksen tuntemisen kautta,
ja sitten palaa maailmaan, joutuu entistä huonompaan asemaan.
Tuo ei voi viitata siihen, että taivaan palkkio tulisi
vain pienemmäksi.
Ainoa mahdollinen selitys on se, että tällaiset uskovat saavat
ei-uskovaisiakin kovemman tuomion.
Näistä jakeista ei kuule paljon opetusta.
Ihmiset haluavat kuulla lohdullisia ja rohkaisevia saarnoja.
Saarnaajien tulee helposti valittua vain tiettyjä osia Raamatusta.
Vuosia sitten päätin julistaa koko Jumalan sanaa,
olipa hinta mikä tahansa.
Sillä tavalla ei tule suosituksi opettajaksi.
Minun on täytynyt käsitellä näitä vähemmän tunnettuja jakeita,
kun olen opettanut Raamattua alusta loppuun.
Usein nuo jakeet hypätään yli.
Saarnaajan uskosta kertoo enemmän se mitä hän jättää sanomatta,
kuin se mitä hän sanoo.
Tällaisia kohtia siis löytyy Raamatusta.
Raamatun henkilöistä Jeesus oli se, joka opetti eniten helvetistä.
Kahta varoitusta lukuunottamatta kaikki varoitukset annettiin
uudestisyntyneille uskoville.
Aika uskomatonta.
Älkää hyväksykö opetustani ennen kuin olette tarkistaneet sen
omasta Raamatustanne.
Jos ette löydä opetustani Raamatusta,
Luojan tähden unohtakaa se.
Älkää vertailko minua muihin opettajiin.
En pidä siitä, että minulta kysytään mielipidettä
muiden opettajien opetuksista.
Kantani Raamattuun merkitsee enemmän.
Älkää antako kenenkään opettajan tehdä itseänne sokeiksi
totuuksille, jotka löytyvät Raamatusta.
Minun on kerrottava teille kirjastani "Tie helvettiin".
Onko sitä tarjolla myyntipöydässä?
Onko se jo myyty loppuun?
Niitä voidaan tilata lisää.
Siihen kirjaan liittyy tarina.
Kirjoitan kaikki kirjani käsin.
Nyt minulla ei ole sitä mukana.
En omista tietokonetta enkä kännykkää.
Minulla ei ole sähköpostia.
Poikani on tietokonealan asiantuntija.
Hänen mielestään olen vasta tullut Nooan arkista.
Nautin elämästäni tällaisena.
Sain "Tie helvettiin" -kirjan käsikirjoituksen valmiiksi,
nimensä se sai muuten John Bunyanin kirjan mukaan.
Minut kutsuttiin konferenssiin Italiaan.
Se pidettiin hotellissa Adrianmeren rannalla.
Lensin Italiaan ja saavuin sinne keskiyöllä.
Yö oli synkkä ja sateinen.
Minulla oli musta salkku, jossa pidin uusimman kirjani
käsikirjoitusta ja muistiinpanojani konferenssia varten.
Lisäksi minulla oli iso matkalaukku.
Minua hakemaan tullut pastori käski minun hypätä autoon.
Hän lupasi laittaa tavarani takakonttiin.
Ajoimme tunnin matkan hänen kotiinsa.
Hän asuu melkein Pavarottin naapurissa.
Kello oli yksi yöllä, kun saavuimme sinne.
Hän nosti matkalaukkuni takakontista ja pani kontin kiinni.
Kysyin, missä salkkuni on.
Hän sanoi, että siellä oli vain matkalaukku.
Hän ei ollut nähnyt salkkuani matkatavarakärryssä.
Meidän piti lähteä heti takaisin. Kerroin pastorille,
mitä salkussa oli.
Salkkuani ei kuitenkaan näkynyt kentällä.
Menin löytötavaratoimistoon. Salkkua ei näkynyt missään.
Menin poliisilaitokselle tekemään ilmoituksen.
Poliisi tarkisti, että olinko siis hukannut salkkuni Italiassa.
Tiesin, ettei hän aikonut auttaa minua.
Lähdimme Modenasta seuraavana aamuna ja ajoimme konferenssiin.
Sinne oli noin 160 kilometrin matka.
Ensimmäisenä aamuna menin kävelylle rantaan,
koska oli niin kaunista. Taivas oli sininen ja ranta kaunis.
Sain kaverikseni koiran, ja nautimme toistemme seurasta.
Sitten palasin hotelliini.
Hotellin ulkopuolella eräs mies käveli luokseni
ja ojensi minulle salkkuni.
Sitten hän käveli pois.
Olin niin väsynyt, etten pysäyttänyt häntä.
En vieläkään tiedä, mitä oli tapahtunut.
Olimme 160 kilometrin päässä lentokentältä.
Edellisyön olin nukkunut autotallissa Modenassa ja
kiittänyt Herraa tästä upeasta tilaisuudesta nähdä,
halusiko Herra minun kirjani julkaistavaksi.
Jos hän haluaa, hänen on tuotava se takaisin.
Jos taas hän ei halua, jääköön kirja sille tielleen.
En kuitenkaan aikonut kirjoittaa sitä uudelleen.
Se kirja on siis jo itsessään ihme, sen voin sanoa.
Se kertoo Jeesuksesta.
Monet pastorit ovat olleet eri mieltä siitä, mitä kirjoitin.
Kirjoitin, että suurin osa Jeesuksen helvettiä koskevista
varoituksista oli osoitettu uskoville.
Tarkistakaa sanani.
Kaksi poikkeusta ovat fariseukset.
Heitä Jeesus varoitti helvetistä.
On hämmästyttävää, ettei hän ikinä varoittanut syntisiä helvetistä.
Minä saarnaan helvetistä, koska pelkään itse sinne joutumista.
Siksi tunnen voivani saarnata siitä.
En kerro ihmisille, että he joutuvat helvettiin.
Teen selväksi, että me kaikki olemme vaarassa joutua sinne.
Tehdään yhteenveto.
Erityisesti kannattaa lukea raamatunkohtia kuten
Heprealaiskirjeen luku 10, vaikka luku 6 on myös vakavaa puhetta.
Jos jatkamme synnissä elämistä tietoisesti senkin jälkeen,
kun olemme tulleet tuntemaan valon, synneillemme ei enää ole uhria.
Silloin loukkaamme armon Henkeä.
Tuo kohta päättyy kamalalla toteamuksella.
"Hirmuista on langeta elävän Jumalan käsiin."
Usein sanotaan, kuinka hirmuista on pudota Jumalan kädestä.
Tässä kuitenkin sanotaan toisin.
Raamatunkohta on kirjoitettu uskoville.
Uskovia varoitetaan siitä, kuinka hirmuista on langeta
Jumalan käsiin.
Seuraavassa luvussa Jumalaa kuvaillaan kuluttavaiseksi tuleksi.
Tuo jae tuli mieleeni, kun vierailin Sisiliassa.
Kun lähdin lentokoneella takaisin Lontooseen,
lentokone lensi Etna-tulivuoren yli.
Se on ainoa aktiivinen tulivuori Euroopassa.
Tulivuoressa oli meneillään purkaus.
Lentäjä sanoi antavansa meille pienen yllätyksen.
Hän kaarsi jyrkästi. Minä vielä istuin vasemmalla puolella.
Hän alkoi lentää ympyrää tulivuoren suun ympärillä.
Miksi sitä sanotaan? Kraateriksi.
Näimme suoraan sisälle, jossa oli kiehuvaa laavaa.
Näimme, kuinka laava valui alas vuorenrinnettä ja poltti kyliä.
Olin iloinen, kun lentäjä vihdoin suoristi koneen ja suuntasi
kohti Lontoota.
Tiedän, mitä ilmavirtaukset voivat tehdä.
Laavaa katsellessani ajattelin,
että sunnuntaiaamuisin pitäisi tuntua tältä.
Harvat ihmiset ajattelevat Jumalan olevan kuluttavainen tuli.
Jumalan tuli ei ole meidän hallittavissamme.
Ilmestyskirja oli toinen Uuden testamentin kirjoista,
jotka herättivät minussa kysymyksiä.
Ilmestyskirja on kokonaisuudessaan kirjoitettu uskoville.
Se on varoitus uskoville.
Siinä painotetaan voittamista.
Herra antaa siellä ihania lupauksia niille uskoville,
jotka voittavat.
Yksi lupaus kuuluu näin:
"Joka voittaa... enkä minä pyyhi pois hänen nimeänsä
elämän kirjasta."
Tämän perusteella olisi hullua väittää, että kristittyjen nimet
säilyisivät elämän kirjassa, vaikka he eivät saavuttaisikaan voittoa.
Silloin tuolla lupauksella ei olisi mitään merkitystä.
Hän lupaa, että voittajien nimiä ei pyyhitä pois elämän kirjasta.
Elämän kirja mainitaan 4 kertaa Raamatussa.
Siellä puhutaan heistä, joiden nimet pyyhitään kirjasta pois.
Se on vakava mahdollisuus.
Ilmestyskirjan kirjoittaja toivoo hänen lukijoidensa nimien
löytyvän elämän kirjasta, kun se avataan.
Uutta taivasta ja uutta maata ei luvattu kaikille uskoville,
vaan voittajille.
Se tarkoittaa niitä uskovia, jotka taistelivat ja voittivat.
Uusi taivas ja uusi maa on tehty voittoisia kristittyjä varten.
Ne eivät ole itsetyytyväistä kristittyä varten.
Olemme keskittyneet uskovana olemiseen,
emme voittamiseen.
Voittaja on kestänyt sisäisiä kiusauksia ja ulkoisia vainoja.
Näitä kahta painetta joudumme kestämään.
Rehellisesti sanottuna voidaan sanoa, että uskovassa oleva
synti on hyvin vakava asia.
Se pitää ottaa vakavasti.
Synnit pitää tunnustaa ja ne pitää hoitaa pois päiväjärjestyksestä.
Pitäkää lyhyet tilivälit Jumalan kanssa.
Tämän viestin olen löytänyt Uudesta testamentista.
Jos teette syntiä, tunnustakaa se ja siirtykää eteenpäin.
Tämä oli kaikki tästä aiheesta.
Kuinka paljon aikaa on jäljellä?
Muutama muu tärkeä sana.
Haluan käsitellä sanaa predestinaatio tai ennaltamääräys.
Se on oikeastaan aika ihana sana.
Se ei kuitenkaan tarkoita ennalta päättämistä.
Nuo kaksi käsitettä menevät usein sekaisin.
Ennaltamäärääminen ja ennalta päättäminen ovat eri asioita.
Ennalta päättäminen viittaa siihen, että henkilön elämästä tehdään
päätöksiä etukäteen.
Ennaltamääräämisen määrittelisin niin,
että siinä ihmisen varalle suunnitellaan kohtalo.
Hänen kohtalonsa valmistellaan ennalta.
Jos ihminen hyväksyy kohtalonsa, hän voi sanoa,
että hänen kohtalonsa oli ennaltamäärätty.
Kohtaloani valmisteltiin jo ennen kuin tiesin siitä.
Kun tullaan kristityksi, aletaan elää ennaltamäärättyä kohtaloa.
Tarkoittaako se, että Jumala päätti sinun pelastuvan?
Silloinhan hän olisi päättänyt muiden kohdalla,
että he joutuvat helvettiin.
Sitä kutsutaan kaksinkertaiseksi ennaltamääräämiseksi.
Voin parhaiten valaista asiaa oman elämäni esimerkillä.
Pienenä poikana halusin maanviljelijäksi.
En tiennyt, että isäni oli valmistellut maanviljelijän uraani.
Hän oli suunnitellut minun saavan oman maatilan 21-vuotiaana.
Hän oli jo tehnyt vuokrasopimuksen valmiiksi.
En tiennyt siitä mitään.
Ennen sitä kuitenkin kävin pastorini puheilla ja kerroin,
että uskoin Jumalan kutsuvan minua pastoriksi.
Nyt kerron teille, minkälaiseen johdatukseen uskon.
Monet uskovat tekevät johdatuksesta suuren numeron.
He miettivät kovasti, mitä Herra haluaa heidän tekevän.
Minä taas annan lupauksen Herralle.
Jos hän kertoo minulle selvästi, mitä hän tahtoo minun sanovan
tai tekevän, tai minne hän tahtoo minun menevän, tottelen heti.
Hän on kuitenkin pomoni, ja johdatus on hänen heiniään.
Ei minun tarvitse yrittää arvailla, mitä hän haluaa.
Sanoisiko teidän pomonne teille maanantaiaamuna,
että hän haluaa teidän arvaavan, mitä teidän on tehtävä?
Maalliselta pomolta ei odoteta sellaista kohtelua.
Heidän odotetaan kertovan alaisilleen, mitä on tehtävä.
Jos hän ei kerro mitään, alaiset jatkavat siitä, mihin jäivät.
Aika yksinkertaista.
Hän on pomo, me olemme palvelijoita.
On pomon vastuulla antaa toimintaohjeita.
Sanoin Herralle, että jos hän kertoo minulle, mitä sanoa
tai tehdä, tottelen.
Hänen armonsa avulla olen pitänyt lupaukseni.
Hän on tehnyt oman osansa.
Kun lähdin koulusta 16-vuotiaana, menin töihin maatilalle.
Olin muuten tullut uskoon 17-vuotiaana.
Omaksuin vanhempieni uskon.
Aloin saarnata joka paikassa, paitsi kirkossa.
En uskaltanut saarnata kirkossa.
Saarnasin ulkona, pubeissa ja rannalla, missä vain oli yleisöä.
Saarnastuolin virkaa toimitti armeijan jeeppi.
Parkkeerasin sen sopivaan paikkaan ja aloin saarnata.
Pian sain työkumppaneikseni 80 nuorta.
Meillä oli hauskaa.
Kerran menin juomaan teetä erään uskoontulleen
vedonvälittäjän kanssa.
Hän möi veikkausarpoja kilparadalla.
Hän oli tullut uskoon ja nautimme yhdessä teetä.
Sitten menimme linja-autolla kirkkoon.
Luulin, että hän aikoi saarnata siellä.
Matkalla kysyin häneltä, mistä hän aikoi saarnata.
Hän sanoi, että oli suunnitellut minun saarnaavan.
Jouduin oikeaan saarnastuoliin, mikä oli pelottavaa.
Oli pelottavaa katsella seurakuntalaisia.
Kerroin heille tarinani ja lainasin jokaista raamatunpaikkaa,
jotka muistin.
Kerroin heille koko teologiani.
Siihen meni seitsemän minuuttia.
En ole ikinä pystynyt samaan.
Tuolla nyökyttelee päätään yksi vanhoista seurakuntalaisistani.
Vaimollani on tapana sanoa, että puhun yleisesti ottaen.
Niin hän sanoo.
Niin saarnaajanurani alkoi.
Yhtäkkiä haluni ryhtyä maanviljelijäksi oli ristiriidassa
sen nautinnon kanssa, jota koin saarnatessani.
Voihan joku harjoittaa kumpaakin ammattia, mutta en minä.
Muistan pyytäneeni Herralta selvää vastausta keskipäivään
mennessä. Haluaako hän minusta saarnaajan vai viljelijän?
Puoli yksitoista aamupäivällä join kahvia yhden maanviljelijän kanssa.
Hän sanoi minulle, etten tule tekemään uraani kyntöauran
vaan saarnastuolin takana.
Sanoin Herralle, ettei viesti ollut tarpeeksi selvä.
Lähdin sieltä ja törmäsin metodistipappiin,
jota en ollut nähnyt vuosiin.
Hän oli kirkkomme pastori lapsuudessani.
Hän kysyi minulta heti, miksen ollut jo seurakunnan työssä.
Kello oli jo puoli kaksitoista.
Sanoin Herralle, että selväksi tuli.
Tätä mieltä olen johdatuksesta.
En kyllä tiedä, miksi aloin tästä puhua.
Aiheena oli siis ennaltamäärääminen.
Kolme viikkoa tuon tapauksen jälkeen maallinen isäni kertoi
minulle järjestelyistä, joita hän oli tehnyt maatilaani varten.
Minun oli kerrottava hänelle, että oli jo liian myöhäistä.
Taivaan Isä kerkesi ensin.
Isäni oli iloinen eikä suuttunut minulle.
Jos olisin ryhtynyt maanviljelijäksi,
olisin voinut sanoa isäni ennaltamääränneen kohtaloni.
Minulla oli vapaus kieltäytyä tuosta valmistellusta kohtalosta.
Siksi se ei ikinä toteutunut.
Sama pätee taivaan Isään.
Hän valitsi meidät olemaan Kristuksessa jo ennen ajan alkua.
Voimme kieltäytyä tästä kohtalosta.
Hän on ennaltamäärännyt meidät olemaan vanhurskautettuja
Jeesuksessa, mutta voimme kieltäytyä siitä.
Emme saa syyttää Jumalaa ihmisten kieltäytymisestä.
Hän ei ole vastuussa niistä, jotka joutuvat helvettiin.
He ovat itse siitä vastuussa.
Tämä on ennaltamääräämisen järkyttävin puoli.
Kirjassa Kristityn vaellus kerrotaan portista.
Portin päälle on kirjoitettu: "Joka haluaa, tulkoon".
Portin toisella puolella lukee: "Ennaltamäärätty Jumalan
ennaltatietämyksen mukaan".
Kun menemme Jumalan portista sisään ja katsomme taaksepäin,
tiedämme Jumalan ennalta- määränneen kohtalomme.
Hän ei ole kuitenkaan päättänyt kohtaloitamme ennalta.
Hän ei ole pakottanut meitä ottamaan vastaan kohtaloamme.
Uskon siis ennaltamääräämiseen.
Uskon, että hän ennaltamääräsi minut saarnaajan tehtävään.
Kun löytää Jumalan tehtävän elämässään,
saa tuntea tyydytystä ja täyttymystä.
Saa tietää, että Jumala on jo suunnitellut kaiken.
En tarkoita sitä, että hän panee kaikki seurakunnan työhön.
Hän tarvitsee myös maanviljelijöitä, niin kuin teidän
kuuluisaa eteläafrikkalaista perunanviljelijäänne.
On kuitenkin tärkeää löytää kohtalonsa ja tietää,
että Jumala on ennaltamäärännyt sinulle tehtävän.
Mitä jumaliseen suvereeniuteen tulee,
uskon Jumalan pystyvän hallitsemaan kaikkea.
Hän on kuitenkin antanut luomilleen ihmisille vallan vastustaa häntä.
Hän ei ole luonut meitä vastustamaan,
hän on vain antanut meille kyvyn siihen.
Jumala on suvereeniudessaan valinnut rajoittaa valtaansa
luomalla ihmiset.
Hän ei halua sätkynukkeja, vaan ihmisiä,
jotka rakastavat häntä vapaaehtoisesti.
Hän ei halunnut pakottaa lapsiaan rakastamaan häntä.
Hän haluaa lastensa saavan valita.
Hän ei halua sätkynukkeja, jotka sätkyttelevät narujensa mukana.
Hän haluaa ihmisiä, jotka voivat kieltäytyä.
Jumalan itselleen luoma rajoite on kuitenkin väliaikainen.
Se on väliaikainen.
Hän on jo valinnut kalenteristaan päivän,
jolloin nauttimamme rajallinen vapaus loppuu.
Yksi Ilmestyskirjan vakavimmista kohdista kuuluu näin:
"...joka on saastainen, saastukoon edelleen..."
Eräänä päivänä tulevaisuudessa meidän päätöksemme vastustaa
Jumalaa sinetöidään.
Silloin ei enää voi muuttaa mieltä.
Hän tulee päättämään ikuisuudestamme sen tien mukaan,
jonka olemme itse päättäneet maan päällä.
Silloin hänen suvereeni tahtonsa toteutuu kaikkien kohdalla.
Hänen nykyinen rajoitettu tahtonsa on vain väliaikaista.
Jumala on yhä Jumala.
Hän rajoittaa itseään vain saadakseen perheeseensä
vapaita ja tottelevaisia lapsia.
Hän saa lapsensa, koska ihmisiä alkaa pelastua ympäri maailmaa.
He alkavat kulkea pelastuksen tietä.
Jos he jatkavat yhteistyötä Jumalan kanssa,
he pääsevät perille.
Olen innoissani tästä ajatuksesta.
Vieläköhän oli muita sanoja?
Olen käsitellyt useimpia.
Ehkä on vielä sana "armo".
Se sana kuulostaa anteliaisuudelta ja antamiselta.
Sen saavat ihmiset, jotka eivät sitä ansaitse.
Se tarkoittaa Jumalan ansaitsematonta suosiota.
Armosta olemme pelastetut.
Se ei ole vastustamatonta armoa, vaan armoa.
Pelastumme Isän, Pojan eli Herramme Jeesuksen,
ja Pyhän Hengen armosta.
Armon Henki tekee meissä sen, mihin emme itse pystyisi.
Jumala tekee sen puolestamme.
Suomennos: Hanna Tischer