David Pawson "Pääste" 2/2
Salvestatud Lõuna-Aafrikas
Võtaksin nüüd kokku selle, millest rääkisin eelmises osas.
Näen päästet kui horisontaalset, mitte kui vertikaalset joont.
Enamik evangeelseid kristlasi näeb päästet kui vertikaalset joont.
Vasakule üles nad kirjutavad "ei ole päästetud"
ja teisele poole "päästetud".
Selle joone ületades saad hetkega päästetud.
See ongi selle algus ja lõpp.
See tekitab palju küsimusi.
Kummale poolele joont asetaksid ristimise?
Kas enne või pärast?
Kummale poolele joont paned meeleparanduse?
Kas enne või pärast?
Leian, et Uus Testament ei lähtu antud vertikaalsest joonest.
Pigem horisontaalsest joonest, mida kutsutakse päästeteeks.
Seda alustatakse, jätkatakse ja lõpetatakse.
Niimoodi näen päästet Uues Testamendis.
Seetõttu kirjutasin raamatu "Tavapärane kristlik sünd",
mis räägib, kuidas teed alustada või kuidas alustada päästetuna.
Päästetee alguse juurde kuuluvad neli sammu:
meeleparandus Jumala ees, usk Jeesusesse,
veega ristimine ja Püha Vaimu vastuvõtmine.
Need on neli sammu Jumala riiki tulemisel.
See on ainult algus, kuid need on kõik vajalikud.
Need on kõik päästetee joonel.
Me ei küsi, kas need on enne või pärast.
Nad on kõik osa sellest joonest ja teekonnast.
Mu raamat "Tavapärane kristlik sünd", nagu iga briti raamat,
liigitati Londonis asutuse Briti raamatukogu poolt.
Sealt saadetakse see edasi avalikesse raamatukogudesse.
Nad liigitasid raamatu günekoloogia alla.
Edasi läks kõigi briti raamatukogude meditsiiniosakondadesse.
Sain selle kohta kirju arstidelt ja medõdedelt.
See rääkis muidugi vaimsest sünnist - elu algusest.
Enne kui selle kirjutasin,
küsisin kohalikult ämmaemandalt, et ta kirjutaks mulle üles,
mida peab tegema vastsündinud beebiga,
et tagada talle hea algus eluks.
Arvasin, et ta toob mulle ühe lehekülje teksti,
aga ta tõi viisteist lehekülge sellest, mida peab tegema vastsündinuga.
Hämmastav, kuidas võis tõmmata paralleele vaimse sünniga.
Isegi see, et beebit pestakse
ja "käed pannakse ta peale", et ta nutma hakkaks.
Igasuguseid paralleele.
See oli hämmastav, arvasin, et beebi lihtsalt tõmmatakse välja.
Tuleb välja, et on palju enamat.
Samamoodi on enamat ka vaimse beebi puhul.
Kardan, et kirjutasin selle raamatu,
sest kohtasin nii palju kristlasi, kellel oli halb sünd.
Nad ei kogenud õiget algust kristlikule elule.
See, kuidas alustad kristlikku elu, nii ka jätkad seda,
kui just mingi kriis ei muuda midagi.
Kirjutasin selle väga praktilisel põhjusel.
Avastasin, et paljudel kristlastel tekkisid hiljem probleemid,
kuna neil polnud hea sünd ega head ämmaemandat.
Mõned olid kogenud vaid ühte neist neljast põhiasjast,
mõned kahte, teised kolme, nelja olid kogenud väga vähesed.
Kui keegi tuleb minu juurde mingi probleemiga, ütlen neile:
arutame enne probleemi lahkamist, kuidas alustasid oma kristlikku elu.
Kuulan siis tähelepanelikult, kas need neli asja olid olemas.
Kui ei olnud, siis ütlen:
enne kui tegeleme su probleemiga, siis rajame sulle õige aluse.
Kui ta pole ristitud, võib ta saada ristitud,
kui ta pole Püha Vaimu vastu võtnud, siis aitame tal seda teha.
Paljud polnud kristliku elu algul meelt parandanud.
Nad tegid seda võib-olla hiljem, või siis ei teinud ka pärastpoole.
Siiski paljud ei jätnud maha
kogu seda saatana koormat, mis oli nende elus
ja meeleparanduse asemel võtsid nad selle kaasa.
See on võrreldav füüsilisel sünnil nabanööri lõikamisega.
Pead lõikama läbi selle nööri, mis seob inimesi saatanaga,
et nad oleksid vabad nautima, mis neil on Kristuses.
See on minu peamine seisukoht.
Päästetee on horisontaalne joon.
Vajame kõike võimalikku, et sel teel õigesti alustada.
Tahtsin selle lihtsalt lisada.
Mõtlesin, et selles teises osas tooksin ära mõned sõnad,
mida seostatakse Uues Testamendis päästega.
Vaatame neid kõiki veidi põhjalikumalt.
Eriti just kui vastame küsimusele:
mida peame tegema, et kristlaseks saada,
et astuda Jumala riiki ja alustada kristlikku elu?
Alustan sõnaga "usk", sest see on põhiline.
See ei ole lihtne sõna.
Kusjuures on sel sõnal viis erinevat aspekti.
See koosneb viiest asjast, mis on kõik vajalikud.
Esimene on usu sisu.
Usume midagi, aktsepteerime teatud asju kui tõde.
Tõde Kristuse isiku ja töö kohta.
Olen märganud, et paljudega
pead alustama Jumala teemaga veel kaugemalt ja uurima,
kas nad usuvad sellist Jumalat, kes Ta on tegelikult.
Pole mingit mõtet lepitada neid Jumalaga,
kui nad ei mõista, kes on Jumal.
Inglismaal oli aastaid tagasi aeg,
mil võisid oletada, et enamik oli vähemalt lapsena
pühapäevakoolis käinud ja nad teadsid midagi Jumalast.
Nüüd on aga üliõpilaste seas üks levinum Jumala definitsioon,
et Ta on kõigest sinu religioossed tunded.
Kui sul pole religioosseid tundeid, siis pole Jumalat olemas.
Seda arvas viimane õpilane, kellega rääkisin.
Puhas eksistentsialism - Jumal on minu religioossed tunded.
Temaga pidin Jumalast alustama
ja aitama tal uskuda, et Jumal on selline, nagu Ta on.
Mitte, kas Jumal eksisteerib, vaid milline Jumal Ta on?
Seega usul on sisu.
Usume, et midagi toimus, et Jumal on selline, nagu Ta on,
usume, et Jeesus on Ta Poeg, kes tuli meie eest surema.
Usk peab sisaldama teatud minimaalset koostist,
ilma milleta pole see Uue Testamendi kohane usk.
Teine asi on kindlus.
See on oluline osa usust.
Mitte ainult usud, et midagi oli, vaid usud kellessegi.
See on erinev.
Jutlustasin Saksamaal Hannoveri linna uues kirikus.
Üritasin selgitada seda mõtet rahvasttäis auditooriumile.
Küsisin neilt: kui paljud teist usute minusse?
Tõstke käsi üles, kui usute minusse?
Umbes viis inimest tõstis käe.
Küsisin neilt ka teise küsimuse:
paljud teist usuvad, et ma olen olemas?
Kõik tõstsid käe.
Seega on vahe, kas uskuda, et olen olemas või uskuda minusse.
Esireas istus hästi riietatud naine.
Mõtlesin, et kasutan teda näitena.
Ütlesin talle: tõstsite käe,
et usute minusse, kuid ma pole selles kindel.
Peaksite midagi tegema, et näidata, et usute minusse.
Küsisin: kas annaksite mu hoolde kõik oma raha?
See tõestaks, et usute minusse.
Terve kogudus kangestus ja tekkis täielik vaikus.
Kiirustasin jutuga edasi.
Hiljem küsisin pastorilt:
miks kogudus nii vaikseks jäi, kui sellelt naiselt raha kohta küsisin?
Pastor ütles: see naine on kõige rikkam naine Hannoveris.
Ta mehele kuulus väga palju kinnisvara Hannoveris.
Surres jättis ta selle naisele.
Võib arvata, et ta maksis ka uue kogudusehoone eest.
Mina ütlesin aga talle:
anna mu hoolde kõik oma raha, siis tean, et usud minusse.
Pean ka siin olema ettevaatlik, kelle kallal ma norin.
See on kindlus.
Mina panin täna hommikul oma lootuse Andrew'le.
Istusin autosse, mida ta juhtis.
See on usaldus ja kindlus.
Lendasime siia Kaplinnast ja usaldasime end piloodi kätesse.
Usaldasime teda.
See on nii-öelda usu teine aspekt.
Kolmas aspekt on tunnistus.
Kui sa oma suuga tunnistad ja oma südames usud,
siis oled usklik.
Sa tegelikult ei usu Jeesusesse,
kui sa pole valmis sellest kellelegi rääkima.
Sellega oled oma sillad põletanud.
Sellest hetkest jälgitakse, kas elad ka selle järgi.
Tunnistamine on osa uskumisest.
Seejärel su käitumine.
Usus on teatud kuuletumine.
Kui usud kellessegi, siis teed seda, mida ta ütleb.
Nii lihtne see ongi.
Kui usud kellessegi, teed tema sõnade järgi.
Usud, et ta ei palu sul midagi tobedat või halba teha.
Sa usaldad teda.
Veega ristimine on miski, mida Jeesus käskis teha.
See käib usu kuuletumise juurde.
Usk ei ole vaid usaldus, vaid usaldus ja kuuletumine.
Usk on vägagi aktiivne asi, nagu näeme hetke pärast.
Uues Testamendis viimane ja kõige tähtsam usu aspekt
on et usk pole miski, mida teed ühe hetkega.
See on inimeste jaoks jätkuv suhtumine.
Sa usud jätkuvalt edasi.
Huvitav on see, et tegusõna "uskuma" on tihti olevikuvormis.
Terves Johannese evangeeliumis on "uskuma" olevikus.
Kreeka keeles on olevik kestev ajavorm.
Inglise keeles tähendab see midagi jätkuvalt tegema.
See oleks nagu liiklusõnnetuses,
kus inimene lebab teel ja keegi ütleks: ta hingas.
Lõpetaks sõna "s" tähega.
Mis see tähendab?
Ta hingas ühe korra.
Kui ta aga ütleb "ta hingab", lisades lõppu "b" tähe,
siis tähendab see, et ta jätkuvalt hingab.
Inglise keeles näitab sõna lõpp, kas see oli ühekordne või jätkuv.
Kreeka keeles on see veelgi selgem.
Neil on aoristi nimeline ajavorm, mis tähendab, et miski juhtus korra.
Neil on ka kestev olevik, mis tähendab jätkuvat tegevust.
Terves Johannese evangeeliumis on sõna "uskuma" kestvas olevikus.
Johannese 3:16 ütleb:
sest nõnda Jumal armastas ühe korra maailma,
et ta andis ühe korra oma ainsa Poja,
et kes iganes jätkuvalt Temasse usub,
ei hukkuks ühe korra, vaid et tal oleks jätkuvalt igavene elu.
Kas saate mõttele pihta?
Nii heebrea kui kreeka keeles
on sõnad "usk" ja "ustavus" täpselt samad sõnad.
Ehk siis kui saad päästetud usu läbi,
siis tähendab see, et saad päästetud ustavuse läbi.
Sa ei saa kellessegi uskuda ning siis mitte uskuda.
Usud neisse ja jätkad uskumist, siis saab usust ustav.
Sama sõna ja tähendus.
Teisisõnu ei ole olemas sellist asja nagu hetkeline usk.
Sa kas usud jätkuvalt või see polegi tõeline usk.
Need olid siis mõned mõtted ustavuse kohta.
Ühes Vana Testamendi kohas..
Habakuk 2:4, näete nüüd, ütlesingi ära!
Habakuki raamatus on lõik, mis ütleb:
"..õige elab oma usust."
See tähendab lihtsalt, et õige jääb Jumala silmis ellu seeläbi,
et usub jätkuvalt Jumalasse.
Kontekstiks on babüloonlaste tulek Jeruusalemma.
Habakuk ütles: Jumal, vaata oma rahva olukorda Jeruusalemmas
ja Sa ei tee midagi!
Jumal ütles: teen küll, toon babüloonlased.
Habakuk läheb otsekohe teise äärmusse:
ära seda küll tee, need pühivad kõik maa pealt minema!
Jumal ütles: õige elab oma usust!
Õiged jäävad ellu katastroofis, kui peavad kinni oma usust minusse.
Seda lõiku mainitakse Uues Testamendis kolmel korral
ja seda kolme inimese poolt ning seda öeldakse kristlastele.
"Õige elab oma usust."
Mitte hetkelisest usust, vaid ustavusest.
Ustavus tähendab Vanas Testamendis olla usku täis.
Hoiame usku, usaldame jätkuvalt.
See ongi usk.
Vaatame sõna "andestus".
Sedagi seostatakse päästega.
Imeline sõna.
Tahan öelda väga selgelt,
et andestus kehtib ainult minevikus tehtud pattudele.
See ei ole tulevikuks kui tühi pangatšekk.
See ei kehti tulevikupattude kohta.
Kristlased muidugi teevad ka pattu, kuid neil on tõotus, mida mainisin.
Kui oma patud tunnistame,
on Tema ustav ja õige ning andestab meile.
Andestus tegeleb eranditult su minevikuga.
See ei puuduta su tulevikku.
Pead oma tuleviku patud tunnistama ja andeks saama,
täpselt nagu tehti mineviku pattudega.
Ütlen veel kord:
Jumal ei saa andestada ühtki pattu, kuni selle eest pole makstud.
Olin Inglismaal telesaates ja ütlesin seda teadlikult.
Tegin pausi, kui olin öelnud:
Jumal on liiga hea, et pattu andestada..
Tegin pausi seal.
Üks naine kirjutas mulle.
Ta arvas, et olin küll liiale läinud ja oli juba valmis mind maha kandma,
kui lisasin sellele "kuni selle eest on makstud."
Iga kord kui Jumal andestab sulle ja mulle,
on andestuse akt kirjutatud Jeesuse verega.
See sõltub täielikult sellest, et Tema maksis selle eest.
Peame seda meeles pidama.
See ei kehti inimeste andestuses.
Võime lihtsalt öelda: andestan sulle
ja me ei pea maksma ega ka tema mitte.
Tihti andestame inimestele, sest oleme ka ise süüdi
või võime sama hästi sama teha, nii et laseme sel minna.
Jumal ei lase inimestel minna.
Kui selle eest on makstud, siis Ta saab andestada.
Andestus ei ole lihtsalt see,
et pigistan seekord silma kinni või lasen sul minna,
patsutan pea peale ja ütlen: poisid on poisid, las jääda nii.
See ei ole andestus Jumala jaoks.
See on andestus meie jaoks, aga mitte Jumala.
Meeleparandus.
Minu Piiblis on meeleparandus andestuse saamiseks vajalik.
Isegi inimlikul tasandil.
Jeesus ütles, et kui su vend eksib su vastu seitse korda päevas,
pead talle andestama, kui ta parandab meelt või kahetseb.
Tihti jätame kahe silma vahele: kui ta kahetseb.
Ei ole võimalik kellelegi andestada, kuni ta pole meelt parandanud.
Muidu on see väljamõeldis.
Andestus tähendab suhte taastamist.
Sellega ütleme, et meisse puutuvalt polekski nagu seda juhtunud.
Kuidas sa võid seda öelda,
kui ta mõtleb ikka samuti ning käitub edasi samamoodi?
Suhet ei saa taastada seni, kuni ta parandab meelt.
Meeleparandus on andestuseks vajalik.
Täpselt nagu usu puhulgi
on meeleparanduses mõte, sõna ja tegu.
Sellesse kuuluvad kõik kolm.
Kuni kõiki kolme pole, siis pole see täielik meeleparandus.
See algab meelemuutusega.
Seda "meeleparandus" tähendabki.
Uuesti mõtlemist, meele muutust.
Mõtled teisiti selle suhtes, mida oled teinud.
Kohe varsti liigub see edasi tunnistuse juurde.
Piibel alati rõhutab seda:
kui tunnistame oma patud, on Ta ustav ja õige meile andestama.
Lisan, et ma ei leia Piiblist midagi üldise meeleparanduse kohta.
Patusepalves on harva meeleparandust millegi suhtes.
Kui nõustan kedagi, kes tahab kristlaseks saada, küsin umbes nii:
kas sa tahad, et Jeesus saaks sinu Päästjaks? - Jah.
Tahad, et Ta päästaks sind su pattudest? - Jah.
Millistest pattudest sa tahad, et Ta sind päästaks?
Sellest hetkest algab meeleparandus.
Kõik ütlevad: kõigist.
Vastan: sa pole kõiki veel teinud.
Millistest pattudest sa tahad, et Jeesus sind päästab?
Üks raskemaid küsimusi, mida minult küsiti.
Üks mees tuli me kirikusse Inglismaal.
Ta polnud kunagi kirikus käinud.
Ta elas me lähedal ja pakkusin pärast teenistust talle küüti.
Küsisin: olid esimest korda kirikus, mis sa sellest arvad?
Ta ei vastanud mulle.
Ta vaatas mind ja ütles: ütle mulle, mis pattudest Jeesus sind päästis?
Ainult seda küsiski.
Esimesena tuli see patt meelde, millest Ta polnud mind päästnud.
See oli raske küsimus.
Ütle, mis pattudest Jeesus sind päästis?
Ta päästab meid konkreetsetest asjadest.
Tunnistus pole: Issand, tegin pattu, sest kõik teevad seda,
vaid pigem: Issand, tegin seda või tegin seda.
Sellest hetkest hakkab meeleparandus tööle.
Tunnistus on alati konkreetses tähenduses.
Kas olete kuulnud Päästearmee rajajast kindral Boothist?
Ta tundis süütunnet sellest, et varastas pliiatsi teiselt poisilt.
Ta sai sellest vabaks alles siis, kui ta tunnistas üles just selle teo.
Nõustasin Kanadas üht naisüliõpilast.
Ta ütles: Palun palveta, tahan saada täidetud Püha Vaimuga.
Ma palusin ja midagi ei juhtunud.
Ütlesin: peame ilmselt palvet muutma.
Palvetasin, et Issand näitaks talle,
mis teda tagasi hoiab ja mis oli takistuseks.
Kui seda palvetasime,
avas ta silmad ja ütles: ma tean, milles asi on.
Mis see on? - Sulle ma küll ei ütle.
Ta ei tunnistanud mulle, aga läks välja, istus autosse,
sõitis Vancouveri kesklinna, kus oli suur kaubamaja,
mille nimeks oli Hudson's Bay Company.
Tema oli olnud enne kaubamaja tegevjuhi sekretär.
Naine läks tema kontorisse ja pani kümme dollarit lauale.
Mees küsis: mille jaoks on see?
Naine oli aastaid tagasi lahkunud, kuid ülemus tundis ta ära.
Naine vastas: ühel õhtul hakkasin ära minema,
kõndisin eheteosakonnast mööda ja seal oli käevõru, mis mulle meeldis.
Lihtsalt võtsin selle ja panin endale taskusse.
See maksis kümme dollarit, nii et tulin maksma selle eest.
Mees kohmetus ja ütles: keegi ei märganud ja pole midagi.
Mees tegelikult isegi tunnistas, et oli sama teinud.
Ta küsis: miks sa nüüd hiljem selle eest maksma tulid?
Naine ütles: ma ei saa Püha Vaimuga täituda enne
kui selle eest maksan.
Mees ei saanud sellest üldse aru.
Naine läks alla autosse, pani auto käima
ja läks ka ise käima, kiitis Jumalat ülevoolavalt uues keeles.
Ta tuli tagasi kooli ja rääkis mulle, mis oli selleks takistuseks.
Kümme dollarit.
Mis see ikka on?
Tema jaoks oli see takistuseks.
Ta parandas sellest meelt.
Meeleparandus on mõte - meelemuutus, sõna - tunnistus.
Tahan öelda, et eelkõige on meeleparandus
nende asjade korda seadmine, mida saab korda seada.
See on külg meeleparandusest, millest väga harva jutlustatakse.
Paulus ütles kunagi:
"Ma ei ole olnud sõnakuulmatu taevase nägemuse vastu."
Kas keegi siin oskab öelda, mis ta järgmisena ütles?
Sa ei pea ütlema, aga kui arvad, et tead, tõsta käsi!
Seda esimest osa olite kuulnud, eks ole?
Miks teile ei öeldud, mis ta järgmisena ütles?
"Ma ei ole olnud sõnakuulmatu taevase nägemuse vastu.
Ma kuulutasin esmalt meeleparandust paganatele,
et nad pöörduksid Jumala poole
ja tõestaksid oma meeleparandust oma tegudega.
See on huvitav kirjakoht.
Ma pole seda kuulnud üheltki jutlustajalt. Miks küll?
Ristija Johannes ütles:
ristin teid, kui parandate meelt oma pattudest.
Nad küsisid: mis see tähendab?
Anna mõned riided ära, kui sul on neid liiga palju.
Kui küsid liiga suurt hinda, siis lase hind alla õigele summale.
Ta ütles: need on meeleparandusele kohased teod.
Toon teile kaks näidet enda elust või enda teenistusest.
Ükskord tuli minu juurde üks mootorratturist noormees.
Tal olid mustad nahkriided, kõik neete täis.
Kas olete näinud selliseid?
Ütlesin: tere, kuidas saan aidata?
Ta ütles: tahan rääkida. - Hästi, tule sisse ja räägime.
Ta tuli sisse ja sättis end niimoodi meie kanapeele.
Kas kutsute seda nii siin?
Sohvale ilmselt.
Sellel on tänapäevani neetide jäljed sellest.
Küsisin: mis sa tahad, Paul?
Paul ütles: tahan ristitud saada.
Kas tead, kuidas me inimesi ristime?
Jah. Kastate nad vee alla. - Jah, kastame küll.
Tahad, et sind kastetakse vee alla? - Jah.
Küsisin: Paul, kas tead, mida tähendab "meeleparandus"?
Ei.
Ütlesin talle: Paul, mine koju ja ütle Jeesusele niimoodi:
Jeesus, kas mu elus on midagi, mis Sulle ei meeldi?
Ükskõik, mis see on, lõpeta see ära ja tule siis tagasi.
Kolm nädalat hiljem kuulsin mootorratast tulemas.
Seal ta oligi.
Küsisin, mis toimub.
Ta ütles: siin see on! - Mis sa selle all mõtled?
Ma ei näri enam küüsi!
Ütlesin: hästi, Paul, tule sisse!
Ristime su ära.
Me ristisimegi.
Ta pole kordagi tagasi vaadanud ja läheb Issandaga aina edasi.
Ta tegi meeleparanduse kohaseid tegusid.
Ta tõestas tegudega oma meeleparandust.
Ta tegi rohkem kui enamik, kes ristitud saavad.
Enamuselt ei küsita kunagi tõestust meeleparandusele.
Usun, et tol päeval otsustasin, et ristin inimesi
pigem meeleparanduse tõestuse kui usutunnistuse põhjal.
See poiss ütles sellega, et võtab Jeesust tõsiselt.
Räägin teile veel ühe loo.
Läksin Aberdeeni.
See on Šotimaa suurim naftalinn.
Sinna tuuakse kokku Põhjamerest pärit nafta.
Jutlustasin nende teatrisaalis kolm päeva järjest.
Teise päeva õhtul tuli mu juurde üks noor naine.
Ta oli väga endast väljas ja nuttis.
Ta põsed olid punaselaigulised.
Ta ütles: härra Pawson, te ajate mind endast välja.
Küsisin: miks, kuidas?
Ta ütles: ma tahan olla kristlane.
Olen üritanud olla kristlane, aga see ei toimi.
Olen läinud ette igal koosolekul,
kui jutlustaja on küsinud, kes tahab kristlaseks saada.
Mind on nõustatud ja öeldud, mida pean tegema.
Midagi pole juhtunud ja otsustasin, et see pole lihtsalt tõde.
Ta ütles: mu sõber vedas mu täna siia, et kuuleksin sind.
Oled tekitanud minus jällegi soovi kristlaseks saada.
Palusin Issandalt teadmisesõna ning Ta andis mulle selle.
Küsisin: kellega sa elad?
Noormehega.
Kas elate koos nagu oleksite abielus? - Jah.
Miks te abielus ei ole?
Mu noormees ei usu sellesse ja tema meelest on see vaid paber.
Ta ütleb: kui armastame üksteist, siis miks me ei või lihtsalt koos elada?
Ütlesin: mul on väga kahju,
aga pead tegema raske otsuse ja ma ei saa seda sinu eest teha.
Elad selle poisiga või Jeesusega, kuid mõlemaga ei saa.
Jeesusele ei meeldi selline suhe.
Tüdruk vihastas mu peale väga: keegi teine pole nii öelnud.
Ütlesin: aga üritan sind aidata ja keegi teine pole suutnud seda teha.
Ma nii tahaks öelda, et ta tegi õige otsuse, kuid ta ei teinud.
Ta jooksis sealt saalist välja,
nuttis kibedasti ja minu süda läks koos temaga.
Kui ta läks, teadsin täpselt, mida Jeesus tundis,
kui rikas noormees Tema juurest ära läks.
Jeesus ütles talle: kas sinu raha või mina.
Noormees ei tahtnud valida.
Olen käinud seal linnas hiljem, otsinud teda, kuid pole näinud.
Olen palvetanud ta eest, kuid ei tea, mis temast sai.
Tol õhtul ta ütles "ei".
Nii loodan ja palvetan, et ta ütleb "jah".
Talle öeldi, kuidas Jeesust vastu võtta, et ta kutsuks Ta oma südamesse,
kuid mitte keegi ei öelnud talle, kuidas meelt parandada.
See on nii kurb.
Meeleparandus on mingi tegu.
See on miski, mida mõtled algul, siis ütled ning siis ka teed,
et seada asjad korda, kui see on võimalik.
Paljusid asju ei saa korda seada,
pead paluma Issandalt seda, kuid mõned asjad saad korda seada.
Meeleparandus peaks end su tegude läbi tõestama.
Kuidas on lood ristimisega?
Nähes päästet kui horisontaalset, mitte vertikaalset joont,
saab ristimisest pääste osa, osa päästetud saamisest.
See on üks viis, kuidas Issand annab sulle uue alguse.
Võiksin jällegi rääkida teile hulgaliselt lugusid inimestest,
kelle jaoks ristimine pole sümbol, vaid sündmus.
Kui vaatad ristimist ainult kui pääste sümbolit,
millegi teatraalset läbielamist, saab sellest millegi sümbol,
mida loodad, et juhtub ühel päeval, näiteks lapse puhul,
või miski, mis sa usud, et on juba juhtunud, nt uskliku puhul.
Sa aga ei vaata seda sündmust ennast.
Mis see nüüd kukkus?
See on kaldu, mitte otse.
Pole vaja, jäta see sinna.
Me nagu teeksime ristimise ajal midagi Jumala jaoks.
Me isegi ei küsi, mis Tema ristimise ajal meile teeb.
Mida see kõik tähendab?
Mina usun, et ristimine
on Jumala puhastav toiming, et saaksime puhta südametunnistuse.
Toon teile jälle mõned näited.
Meie lähedal elas üks poiss, kes oli põrguingel.
Teiste tätoveeringute hulgas ta kehal oli tätoveering saatanast, kuradist.
Kui ta Kristuse juurde tuli,
siis tahtis ta ristitud saada, kuid ta oli selle teo suhtes ebalev,
sest ta märkas, et vees muutub särk läbipaistvaks.
Ta ei tahtnud, et keegi näeks seda kuradit ta kehal.
Ta läks kohalikku haiglasse ja kohtus plastikakirurgiga.
Ta küsis: kas saate mu kehalt selle tätoveeringu eemaldada?
Kirurg vastas, et saab küll.
Ta ütles, et tegemist on kosmeetilise operatsiooniga,
mida ei rahasta haigekassa, vaid patsient isiklikult.
Kõige odavam on tätoveering söest pulgaga maha põletada,
kuid see jätab inetu armi.
Võime siirdada nahka su reielt su rindkerele,
et asendada põletusarm.
See võtab aga kuid aega ja maksab palju raha.
Sel poisil polnud raha.
Ta aga läks ja sai ristitud basseinis kellegi aias meie linnas.
Ta läks vee alla ja tõusis üles ilma saatana tätoveeringuta.
Näidake mulle, kuidas vaimulik võib eemaldada tätoveeringu.
Tänapäeval võiks sellega varanduse teenida.
Kui ütleksid talle, et ristimine on vaid sümbol, hakkaks ta naerma.
Kõigest sümbol?
See pesi kuradi mu ihult.
Meie kirikus oli mees nimega Roger Rogers.
Tore mees, konsultandist insener, kes reisis üle kogu riigi.
Ta oli niivõrd osavate näppudega.
Ta oli ainus mees, keda tean, kes võis võtta inimese juuksekarva,
siduda sellesse tugeva sõlme ning selle sõlme siis lahti harutada.
Proovi kodus!
Ta tegi meile seda trikki mitmeid kordi pidudel.
Ta võttis juuksekarva,
käskis meil selle kõvasti sõlmida ja siis võttis selle sõlmest lahti.
Väga osav.
Ta katsetas ükskord metalliga
ja väike killuke metalli läks otse ta silma ning see jäi pimedaks.
Tal õnnestus vasaku silmaga edasi toimetada
ning ta sai oma tööd jätkata, aga parem silm väsis tihti ületööst.
Nad tulid naisega me kirikusse.
Mõlemad tulid väga kiiresti usule ja nad olid selleks valmis.
Mees tuli nädal hiljem minu juurde ja küsis:
mis ma pean tegema?
Ma ei saa oma naisele otsa vaadata,
sest kus iganes ma käisin konsultant-insenerina,
leidsin naise, kellega magada.
Ma pole oma naisele rääkinud, seega ei tea ta midagi.
Tunnistasin selle üles nüüd,
kuid ei saa naisele otsa vaadata, sest mul on enda pärast nii häbi.
Hommikusöögi ajal istume alati üksteise vastas väikese laua taga.
Ma ei saa naisele otsa vaadata.
Ta teab nüüd kõike, ja ma ei saa teda vaadata.
Ütlesin: tead, mis sul on vaja?
Näitasin talle 1. Peetruse 3. peatükki,
mis ütleb, et ristimine ei ole lihaliku rüveduse kõrvaldamine,
vaid hea südametunnistuse taotlemine Jumalalt.
Ütlesin: ristime sinu ja su naise järgmisel pühapäeval.
Nii tegimegi.
Pühapäev oli käes, naine läks läbi vee enne
ning jäi ootama, ta ei rutanud riideid vahetama.
Ta jäi ootama, sest ta tahtis meest näha.
Mees läks vee alla, hüüdes kõva häälega:
Issand Jeesus, pese mu südametunnistus puhtaks!
Ta tuli veest välja puhta südametunnistusega.
Jooksis oma naise juurde, hoidis teda ja vaatas talle otsa.
Ei unusta seda iial.
Sellest ajast saati ei tundnud ta
mingit piinlikkust selle pärast, kes ta oli ennist olnud.
Ta võis sellest rääkida, nagu see oleks keegi teine olnud.
Tema vana loomus, mitte tema ise.
Ta oli puhas.
Kas arvad, et Jeesus tahab su usku proovida sellega,
et palub sul märgade riietega inimeste ees seista?
See ei ole minu Jeesus.
Kui Jeesus ütles, et ristimine on vajalik, ja Ta ütleski,
siis sellepärast, et vajame seda.
See teeb midagi meis, mida miski muu ei saavuta.
Kui ka keegi üldse ristimist ei vaja, siis oli see Jeesus ise.
Kuid Ta ütles: ei, mina saan ristitud.
Kui Tema seda tegi, ei saa ma kellegi teise keeldumisega leppida.
Olen ristinud inimesi, kes nii kohutavalt kartsid vett,
et isegi vannis istumine pani nad värisema.
Olen näinud, kuidas nad saavad ristimisel veehirmust vabaks.
Veega ristimine on päästev sündmus.
See on palju enam kui sümbol.
See on miski, mis annab meile uue alguse kristlikuks eluks.
Seega ma kindlasti seostan ristimist päästega.
Lõik, mida tsiteerisin 1. Peetruses, ütleb:
ristimine päästab nüüd teidki.
Mitte lihaliku rüveduse kõrvaldamine,
vaid hea südametunnistuse taotlemine Jumalalt Jeesuse ülestõusmise kaudu.
Kõik need sõnad kokku moodustavad midagi muud.
Selle põhjal, mida olen rääkinud,
kerkivad kaks suurt küsimust: esiteks, kuidas on lood kindlusega?
Kas Issand ei taha, et oleksime kindlad oma päästes?
Kas Ta siis ei taha, et meil oleks kindlus südames?
Pean sellele loomulikult vastama.
Jah, usun, et Issand tahab, et oleksime kindlad.
Usun, et Ta tahab, et meil oleks see kindlus, mille see toob.
Samas aga mille peale me oma kindluse rajame?
Mõned kristlased vastaksid: raja see kindlus Pühakirja tõotustele.
See ei ole aga usaldusväärne kindluseallikas.
See on süllogism, loogiline tuletamine.
Piibel ütleb seda ja usun, sellega on otsustatud.
Kas ikka otsustab?
Kas usun piisavalt?
Kuidas tean, et olen selle tõesti vastu võtnud?
Kaldun arvama, et oleme oma kindluse valele asjale rajanud.
Oleme seda rajanud Pühakirjale.
Algkogudusel ei olnud Pühakirja, kuid neil oli kindlus.
See rajanes pigem Vaimule kui Pühakirjale.
Uus Testament ütleb seda.
Kui me käime Vaimus, tunnistab Tema koos meie vaimuga.
Kindlus tuleb Pühalt Vaimult.
Ta ei kinnita meile, et lõpuks jõuad pärale,
vaid seda, et oled õigel teel.
Liigud edasi teel, mis viib Taevasse.
Võid olla kindel, et oled õigel teel, ja kui jätkad sellel, jõuad ka pärale.
Inimesed tahavad tunda pigem turvalisust kui päästet.
Nad tahavad mingit garantiid, et jõuavad teekonna lõpuni.
Ma ei usu, et Uus Testament annab meile sellise garantii.
See kinnitab aga, et Vaim tunnistab koos meie vaimuga
ja me südametunnistus kinnitab seda.
Loe 1. Johannese kirja, seal on:
selle läbi te teate, et olete Jumala lapsed.
Me võime teada.
Sa võid teada, kes sa oled, mis on su suhe Jumalaga,
ja teada kindlalt, et oled teel, mis viib ellu,
ja mitte laial teel, mis viib surma.
Võid seda teada.
Kuid see sõltub sellest, kas jätkad Pühas Vaimus.
Esimene asi, mis muutub, kui lähed teelt kõrvale,
kui lähed oma teed - kõigepealt jääd ilma kindlusest.
See kindlus on selle tee peal, et oled päästeteel, mis viib ausse.
Tänu Jumalale,
et see kindlus kaob, kui lähed teelt kõrvale,
sest siis tead - oot, mis ma teinud olen?
Olen läinud kõrvale, olen eksinud.
Tule tagasi õigele teele ja kindlus tuleb tagasi.
See kindlus on selles, kus sa oled praegu.
Sellest piisab, sest kui lihtsalt jätkad sel teel,
jõuad kindlasti kohale.
Usun tõesti, et meie kindlus, kaasaarvatud me südametunnistus..
Loe 1. Johannese kirja väga tähelepanelikult.
See pole absoluutne garantii, aga on kindlus, et oled õigel teel.
Kui sa ei taha lugeda sellest Piiblist,
loe Bunyani raamatut "Palveränduri teekond".
Milline imeline raamat!
Sellest leiad väga palju kindlust,
mis saab neile osaks, kes on päästeteel, teel Taevasse.
Kuid just selle raamatu lõpus,
kus John, palverändur ja ta sõber on Jordani jõe kaldal,
mis selles raamatus tähendab surma,
näeb Taevast linna jõe teisele kaldal.
Jõgi aga paistab sügav ja tume.
Palveränduri sõber ütleb:
"Ma leian teise tee taevasesse linna!" ja läheb mööda teist rada vasakule.
Bunyan kirjutab: nii et nägin,
et isegi taevaväravate juurest on olemas tee põrgusse.
Panin selle oma raamatusse "Tee põrgusse" motoks.
Räägime teisest suurest küsimusest, mida paljud teist ilmselt küsivad:
kas võime kaotada oma pääste?
Kas seda protsessi saab katkestada?
Paljud kristlased ütlevad: kui alustasid ja tegid esimese sammu,
siis ongi kõik ja sulle garanteeritakse pääs Taevasse.
Ma ei usu seda ja tahan tuua mõned põhjendused.
Need on kõik piibellikud põhjused.
Vaatame mõnda neist praegu.
Tahan olla kindel, et annan teile kõik.
Esimese põhjusena tooksin välja vajaduse koostööks.
Mitte lihtsalt kristliku elu algul, vaid läbi terve teekonna.
Kus iganes leiad tõotuse, et Jumal suudab sind hoida,
siis leiad selle kontekstis ja õhutuses, et hoiaksid iseennast.
Need kaks käivad alati koos.
Kristlaste üks lemmikumaid salme on Juuda kirja lõpus:
"Tema suudab teid hoida komistamast
ja panna laitmatuna oma kirkuse palge ette hõiskama."
See on imeline salm.
Samas seda salmi võetakse nii tihti kontekstist välja.
Vahetu kontekst ütleb: "Hoidke endid Jumala armastuses."
Hoidmisel on kaks poolt.
Meie hoiame ennast ise ja Tema hoiab meid.
Seal ei ütle, et Ta kindlasti hoiab, vaid et Ta suudab sind hoida.
Seega sina pead ka midagi tegema.
Pead ennast hoidma Jumala armastuses,
sest Tema suudab sind hoida.
Need käivad koos.
Võtame Pauluse tunnistused oma kirjades Timoteosele.
Ühes kohas ta ütleb:
"Tema on vägev hoidma minu hoolde usaldatut oma päevani."
Jällegi, Tema suudab hoida.
Pööra lehte ja Paulus ütleb: "Ma olen säilitanud usu,
lõpetanud võidujooksu, mulle on valmis pandud õiguse pärg."
Jällegi Jumala hoidev vägi vajab inimese hoidvat poolt.
Need kaks kuuluvad kokku.
Samamoodi kutsub Jumal ja inimesed hüüavad Jumala poole.
Mõlemat on vaja päästetud saamiseks.
Apostlite teod 2 mainitakse Peetruse jutluses mõlemat.
Ta ütleb: "Kes iganes hüüab appi Issanda nime, päästetakse."
Samuti ta ütleb: "See tõotus on antud teile
ja teie lastele ning kõikidele, kes on eemal,
keda iganes Jumal enese juurde kutsub."
Jumala kutse peab kokku panema inimese vastusega kutsuda Teda appi.
Jumala hoidev vägi pannakse alati kokku sellega,
et peame hoidma end Temas.
See oli esimene, kuid teise asjana tahan mainida,
et Uues Testamendis on palju kirjakohti,
mis hoiatavad, et me ei kaotaks, mis meil on Kristuses.
Lugesin nad üle ja neid on kokku kaheksakümmend.
Kui tahate näha neid kõiki kokku võetuna,
võtke mu raamat: "Kord päästetud, alatiseks päästetud".
Need on seal kirjas koos selgitustega.
Kaheksakümmend kohta Uues Testamendis iga autori poolt,
mis hoiatavad meid ühel või teisel viisil.
Toon ära paar sellist kirjakohta.
Probleem on aga selles, et kui just jutlustaja aus pole,
siis jätab ta jutlusest mõned kirjakohad välja.
Seetõttu on hea rääkida Piiblist järjest,
ühest tervest raamatust järjest, siis pead tegelema kõigega.
Need on mõned kohad.
Võtame Roomlastele 8, mis selle lõpus see ütleb:
"olen veendunud, et ei surm ega elu, ei inglid ega peainglid,
ei praegused ega tulevased, ei väed ega mis tahes muu loodu
suuda meid lahutada Jumala armastusest, mis on Jeesuses."
Jah, see on tõsi,
kuid üks asi puudub sellest nimekirjast - sina.
Seal ei ütle, et sa ise ei suudaks seda teha.
Seal ütleb, et miski muu ei suuda.
Seetõttu, kui pöörad vaid ühe lehe,
näed kõige selgemat hoiatust terves Uues Testamendis,
millest haruharva jutlustatakse.
Roomlastele 11, kus Paulus ütleb,
et Iisraeli puhul murti ära mitmed juudi oksad,
sest nad lakkasid uskumast Jumala tõotustesse.
Lisaks ta ütleb, et me pole loomulikud oksad,
vaid oleme külge poogitud metsõlipuuoksad.
Tihti juudi okste asemele, mis ära murti.
Sellega Jumal aga ütleb: Jumal pole muutunud
ja kui meie ei hoia iseennast Jumala headuses,
ütleb Ta mittejuutidest usklikele, et neid murtakse ka ära.
Enam selgemalt ei saa öelda.
Me lihtsalt pidevalt kuuleme Roomlastele 8. ja mitte 11. peatükki.
Kuuleme pooltõde kogu aeg.
Roomlastele 8 kinnitab meile, et miski muu ei saa meid lahutada,
kuid Roomlastele 11 ütleb selgelt,
et meie ise võime ennast lahutada Jumala armastusest.
Võtame Johannese 15, kus Jeesus ise räägib.
Jeesus ütleb: "Jääge minusse."
Meil on illusioon, et niipea kui usume,
siis saame pakikese, millel on kirjas "igavene elu".
See pole üldse niimoodi.
Nagu Johannes ütleb oma kirjas: "See elu on Tema Pojas."
See pole kunagi meis,
kuni me surelikud ihud panevad selga surematuse.
Sel hetkel on elu ka meis eneses.
Seni aga on see elu Tema Pojas.
Kel iganes on, pange tähele oleviku ajavormi,
kel iganes on Poeg, sel on elu, kel aga pole Poega, sel ei ole elu.
Igavene elu ei ole iialgi selle elu okstes.
See on viinapuus.
Jeesus ütleb: elage minus, mina olen tõeline viinapuu,
jääge minusse, elage minus, viibige minus.
Vastasel juhul kaotab oks oma elu, see ei kanna enam vilja
ja lõpuks murtakse ära ning visatakse tulle.
See on väga tõsine sõna.
Kuulame Jeesust ennast praegu.
Seda Ta ütles: jääge minusse, sest okstes endas ei ole elu.
Me oleme tõelise viinapuu oksad, kuid elu on viinapuus, mitte meis.
Me oleme oksad ja ammutame igavest elu Jeesuselt.
Seetõttu on mu tõlge salmile Johannese 3:16 niivõrd oluline:
see, kes jätkuvalt usub Temasse, sel on jätkuvalt igavene elu.
See on Temas, mitte meis.
Jeesus tegi selle päris selgeks, et kui me ei jää Temasse,
kaotame oma elu, sest see on Temas.
Võtame mõne teise koha -
väga selge ja tugev koht 2. Peetruse kirjast.
Lugege kogu kiri, ma ei anna peatüki- ja salminumbreid.
See on ainult kolm lehekülge pikk.
Seal ütleb..
Ma ei ütle seda peast, sest tahan, et kuulete täpset sõnastust,
siis inimesed ei ütle, et väänan kirjakohti.
"Kui nad on kord ära põgenenud maailma saastast
meie Issanda ja Päästja Jeesuse Kristuse tunnetuse kaudu,
pärast aga jälle vajuvad sellesse saasta ja jäävad alla,
siis on ju nende viimane lugu halvem kui esimene.
Sest neile oleks olnud parem,
et õiguse tee oleks neile jäänud tundmata,
kui et seda äratundnuna pöörata selg nende kätte antud pühale käsule."
Nendele on tulnud kätte see, mida tõeline vanasõna ütleb:
"Koer pöördub tagasi oma okse juurde"
ja "Pestud emis läheb porisse püherdama"."
See kirjakoht on küll väga selge.
Kui põgened maailma rikutusest selle läbi,
et tunned meie Issandat ja Päästjat, Jeesust,
ja pöördud tagasi vana elu juurde, siis mis juhtub?
Oled kehvemas olukorras, kui poleks kunagi teadnud.
Kui oled endiselt taevateel ja kaotad ainult veidi tasust,
kuidas saaksid olla kehvemas seisus, kui poleks kunagi teadnudki?
Ainus võimalik tähendus nendele sõnadele on see,
et su üle tuleb suurem kohus, kui oleksid olnud uskmatu.
Nendest kirjakohtadest me ei kuule tihti jutlustatavat.
Inimesed tahavad saada lohutust ja tunda end hästi.
Nad tahavad minna koju julgustatuna.
Kui jutlustajad ei vaata ette,
siis valivad, mis osadest nad Piiblist jutlustavad.
Pühendasin end aastaid tagasi kogu Jumala Sõna jutlustamisele.
Mis tahes see ütleb ja mis tahes see mulle maksma läheb.
Ma ei soovita seda kindlasti, kui tahad olla populaarne jutlustaja.
Kui õpetan Piiblit järjest läbi lugedes,
siis olen pidanud tegelema kõigi nende vähem tuntud osadega,
mis jäävad tihti mainimata.
Mitte see, mis jutlustaja ütleb, vaid mis ütlemata jätab.
See räägib rohkem tema uskumustest ja veendumustest.
Nii et sellised kirjakohad.
Järgmisena tahan lisada nimekirja, et Jeesus rääkis kõige enam põrgust.
Kas pole huvitav, et samas kõik hoiatused põrgu kohta,
väljaarvatud kaks neist, ütles Ta uuestisündinud kristlastele?
Vaadake järele!
Ärge aktsepteerige midagi, mida ütlen,
kuni te seda oma Piiblist järele pole vaadanud.
Mõtlen seda siiralt!
Kui sa ei leia Piiblist minu õpetatut, siis Jumala pärast, unusta see ära.
Ära võrdle mind teiste õpetajatega, sest mulle see mäng ei meeldi.
Mulle ei meeldi, kui küsitakse, mida ma arvan kellegi õpetusest.
Me arvamus Piiblist on oluline.
See on nii oluline, mis sa ise oma Piiblist leiad.
Ära lase piibliõpetajal ega kellelgi teisel
lasta eirata seda, mida on Piiblis kirjutatud.
Pean teile rääkima oma raamatust "Tee põrgusse".
Kas teil on siin neid?
Kõik on müüdud?
Ta võib neid tellida teie raamatupoes.
See raamat "Tee põrgusse"..
Kirjutan kõik raamatud pastakaga.
Pole kaasas praegu.
Mul pole arvutit ja kirjutan kõik oma raamatud pastakaga.
Mul pole mobiiltelefoni ega meiliaadressi.
Mu poeg on maailma mastaabis infotehnoloogia ekspert.
Ta arvab, et tulin välja Noa laevast.
Kuid olen rahul, naudin elu, aga pole neid asju, kas pole kohutav?
Lõpetasin just käsikirja põrgu teemalise raamatule
nimega "Tee põrgusse" John Bunyani järgi.
Mind kutsuti Itaaliasse meestekonverentsile
Aadria mere äärde ühte hotelli Rimini nimelises kuurortlinnas.
Lendasin Bologna lennujaama,
jõudsin sinna keskööseks ja oli pime ning sadas vihma.
Mul oli must diplomaadikohver.
Seal oli mu raamatu käsikiri, konverentsi märkmed
ning mul oli suur kohver riiete, hambaharja ja muuga, nagu siingi.
Pastor, kes mulle lennujaama vastu tuli, ütles:
hüppa sina autosse, panen su asjad taha.
Hüppasin autosse, sõitsime tund aega tema juurde,
mis oli muuseas peaaegu Pavarotti maja kõrval Modenas.
Tulime autost kell 1 öösel välja,
ta tõstis mu kohvri välja ning lõi pagasiruumi kinni.
Ütlesin: oota, mu diplomaat ka. - Ei, sul oli ainult üks suur kohver.
Mõistsin, et ta polnud märganud mu diplomaadikohvrit seal kärus.
Ütlesin, et peame kohe tagasi sõitma,
sest selles on konverentsi märkmed ja ka viimase raamatu käsikiri.
Sõitsime tagasi,
kuid ei leidnud jälgegi sellest kärust ega kohvrist.
Läksin leiubüroosse, kuid ka seal polnud seda.
Läksime politseisse.
Ma ei unusta iial seda politseinikut,
kes muigas ja ütles: ahsoo, kaotasite kohvri Itaalias?
Teadsin täpselt, mis ta mõtles: seda kohvrit sa küll enam ei näe.
Läksime Modenast ära, sõitsime järgmisel hommikul
160 kilomeetrit Riminisse ja jõudsime hotelli.
Järgmisel hommikul läksin esmalt randa kõndima.
Imeilus hommik, nagu tänagi, sinine taevas ja kaunis rand.
Üks koer liitus minuga ja meil oli väga tore koos umbes pool tundi.
Hiljem läksin tagasi hotelli.
Kohe hotelli juures tuli mu juurde üks mees,
andis kohvri mu kätte ja kõndis minema.
Ma olin nii üllatunud, et isegi ei peatanud teda.
Tänase päevani pole mul aimugi, kes see oli või kust see kohver tuli.
See on 160 kilomeetrit eemal.
Käes oli järgmine hommik.
Mul polnud aimugi.
Olin eelmisel õhtul Issandale öelnud.
Magasin garaažis Modenas.
Palvetasin: Issand, kui hea võimalus on teada saada,
kas tahad, et see raamat läheks ikkagi trükki.
Kui Sa tahad, et see ilmub, pead selle tagasi tooma.
Kui Sa ei taha, et see ilmub, siis ära too seda tagasi.
Ütlesin, et uuesti ma seda ei kirjuta.
See tuli tagasi.
Nii et see raamat on nagunii juba ime, usu mind.
See räägib kõik Jeesusest ja ütlen raamatus seda,
et nii paljud pastorid kahtlevad, kas oli ikka ainult kaks kohta põrgust,
mida ei antud uuestisündinud kristlastele.
Kontrollige see järele.
Kaks erandit on variserid,
ja kuidas ta ikka ütles neile ning hoiatas neid.
Ta ei hoiata kunagi patuseid põrgu eest.
Kas pole hämmastav?
Saan rääkida põrgust, sest kardan sinna ka ise sattuda.
See on ainus põhjus, miks võin sellest jutlustada.
Inimesed teavad, et ma ei ütle: lähen taevasse ja teie põrgusse,
vaid et me kõik võime sinna sattuda, kui me pole ettevaatlikud.
Kui me siis kõik need asjad kokku paneme,
eriti kui juhtume vaatama mitte Heebrealastele 6. peatükki,
kuigi see on ka päris tõsine peatükk, vaid Heebrealastele 10.
Kui teadlikult, tahtlikult jätkame patu tegemist,
pärast seda kui oleme õppinud tundma valgust,
siis ei ole enam ohvrit pattude eest ja me solvame armu Vaimu.
See väike lõik lõpeb kohutava väitega:
"Hirmus on langeda elava Jumala kätte!"
Paljud jutlustajad ütlevad: kui kohutav on armust ilma jääda.
Olen sellega nõus, kuid siin ei öelda seda.
See on kirjutatud usklikele, mitte uskmatutele.
Ja siin öeldakse neile:
"Hirmus on langeda elava Jumala kätte!"
Kuna, nagu järgmine peatükk ütleb: "Sest meie Jumal on neelav tuli!"
Mõtlesin sellele, kui külastasin Sitsiiliat.
Lennuk hakkas tagasiteel Londonisse õhku tõusma.
Kui mu teenimistöö oli tehtud, siis lendas piloot üle Etna mäe,
mis on ainus tegevvulkaan Euroopas, ning see purskas parajasti.
Brittish Airways piloot ütles: teen teile väikse üllatuse!
Ta tõstis lennuki ühele küljele,
olin vasakul poolel, ja ta lendas üle avause..
Kuidas seda kutsutaksegi?
Üle vulkaanikraatri.
Nägime täpselt seda punast hõõguvat keevat laavat.
Nägime, kuidas laava valgus mööda mäe seina alla
ja sõna otseses mõttes põletas alla minnes maha külasid.
Mul oli hea meel, kui lennuk võttis taas suuna Heathrow'le.
Tean, millised õhuvoolud sealt ülesse tulevad.
Seda vaadates aga mõtlesin:
just nii ilmselt peaksin tundma, kui lähen pühapäeval teenistusele.
Kui vähesed mõtlevad Jumalale kui neelavale tulele.
Kontrolli alt väljas, mitte Tema kontrolli, aga meie.
Ütlen need lihtsalt välja ning siis küsin teilt.
Ilmutuse raamat on järgmine Uues Testamendis,
mis paneb mind küsimusi esitama.
Ilmutuse raamat on täielikult suunatud kristlastele.
See on hoiatus kristlastele.
Võtmesõnaks on "võitmine".
Issand annab imelisi tõotusi.
Mitte kõigile, kes usuvad, vaid neile, kes võidavad.
Üks neist tõotustest on järgmine:
"Kes võidab.. mina ei kustuta tema nime eluraamatust."
Kui see üldse midagi tähendab, siis oleks hullumeelne öelda,
et kui oled usklik, aga ei võida, jääb sinu nimi raamatusse alles.
See muudaks selle tõotuse absurdiks.
Siin ütleb: kes võidab,
mina ei kustuta tema nime eluraamatust.
Eluraamatut mainitakse neli korda Pühakirjas,
kolm korda neist 2. Moosese raamatust edasi.
Rõhk on sellel, et nende nimed kustutatakse eluraamatust.
See võib tõesti juhtuda.
Kui see raamat lõpuks lahti tehakse, tahab Ilmutuse raamatu autor uskuda,
et kõigi selle raamatu lugejate nimed on endiselt seal kirjas.
Uut taevast ja uut maad ei tõotata kõigile usklikele.
Seda tõotatakse võitjatele.
Usklikele, kes võitlesid ja võitsid selle võitluse.
Uus taevas ja uus maa on võitvate usklike jaoks,
mitte loorberitel puhkavate usklikele.
Oleme uskliku pannud standardiks, mitte võitja.
Võitja on see, kes on ära võitnud
kiusatused seesmiselt ja tagakiusu väliselt.
Need on kaks survet me peal.
Kui me kõik selle kokku paneme, siis tegelikult on patt usklikes
vägagi tõsine asi ja seda peab võtma tõsiselt.
Selle peab tunnistama, sellega peab tegelema.
Hoia oma asjad Jumalaga korras.
See on minu Uue Testamendi sõnum.
Ole aus Tema ees.
Kui sa teed pattu, tunnista see, tegele sellega ja liigu edasi.
See on kõik, mis tahtsin selle kohta öelda.
Kuidas on meil ajaga lood?
Millised kaks sõna on veel tähtsad?
Tahaksin vaadata sõna "ette määratud".
Kas pole kena sõnapaar?
See on tegelikult väga hea.
See ei tähenda "ette ära otsustatud".
Neid aetakse tihti segamini või peetakse ekslikult samaks sõnaks.
"Ette määratud" tähendab üht ja "ette ära otsustatud" midagi muud.
"Ette ära otsustatud" tähendab paika panna enne,
mis juhtub või mida keegi teeb, kus nende saatus saab olema.
"Ette määratud" - minu definitsioon oleks:
valmistada ette kellegi saatust enne kui nad sellest midagi teavad.
Valmistada ette nende elukäik.
Kui see inimene aktsepteerib selle saatuse,
mis tema jaoks ette valmistati, siis võib ta alati öelda:
olin ette määratud seda tegema.
See oli minu jaoks valmis enne kui sellele isegi mõtlesin.
Seetõttu, kui saad kristlaseks, astud n-ö ette määratud saatusesse.
Kui see aga loogiliselt tähendab,
et Jumal otsustas, et saad päästetud, siis pead seisma silmitsi variandiga,
et Ta lasi teistel põrgusse minna või isegi saatis nad sinna.
See on kahekordne "ettemääratus", aga peaks olema "ette otsustamine".
Võin seda kõige paremini oma elu näitel selgitada.
Väiksena tahtsin alati talupidajaks saada.
Mina küll ei teadnud seda,
aga mu isa valmistas seda saatust mulle ette.
Ta korraldas asju, et mul oleks 21-aastasena oma talu.
Mitte talu, mida omada, aga talu, mida rentida.
Ta korraldas kõik ja ma ei teadnud sellest midagi.
Enne kui ma sellest teada sain, läksin ma kohaliku pastori juurde
ja ütlesin: usun, et Jumal tahab, et saaksin pastoriks.
Sain teada sellisel viisil,
ja jagan teiega nüüd oma arusaama juhtimisest.
Leian, et paljud kristlased teevad Jumala juhtimisest suure probleemi
ja satuvad suurde segadusse, mida Issand tahab, et nad teeksid.
Mu arusaam juhtimisest oli järgmine: tõotasin Issandale,
et kui Ta ütleb mulle selgelt, kuhu Ta tahab, et ma lähen
ja mida teen ja ütlen, siis mina olen sõnakuulelik.
Kuid Tema on boss, mitte mina.
Tema ülesanne on mulle öelda, mitte minu ülesanne aimata.
Kui paljud teist lähete esmaspäeval tööle ja ülemus ütleb:
püüa ära arvata, mis sa täna tegema peaksid!
Sa ei kohtle maist ülemust niimoodi ning sa ei eeldaks, et ta nii käituks.
Sa eeldad, et ta tuleb ja ütleb: tee täna seda!
Kui ta ei ütle seda esmaspäeva hommikul,
siis eeldad, et teed edasi seda, mida tegid reedel.
See on nii lihtne.
Tema on boss, sina oled Tema sulane.
Kui Ta tahab, et teeksid midagi teisiti,
on see Tema ülesanne sulle öelda, mitte sinu ülesanne.
Nii et ütlesin Issandale, et kui Ta ütleb, kuhu minna,
mida teha, mida öelda, siis ma ka teen seda.
Tema armu läbi olen oma osa täitnud.
Tema on oma osa täitnud.
Tuli päev, mil lahkusin koolist 16-aastasena ja hakkasin talus tööle.
Muuseas, 17-aastaselt sai minust kristlane
ja mu vanemate usust sai ka minu usk.
Hakkasin jutlustama kõikvõimalikes kohtades, v.a kirikus.
Kirikus poleks julgenud jutlustada, aga tegin seda mujal.
Pubides, klubides, rannas, kus iganes oli rahvast.
Minu kantsliks oli Ameerika sõjaväemaastur.
Parkisin selle ja seisin taha ning jutlustasin.
See oli lõbus.
Varsti liitus minuga umbes 80 noort ja tegi sama.
Meil oli väga lõbus.
Ma ei jutlustanud ikka veel kirikus.
Ühel päeval läksin õhtust sööma usklikust arvepidaja juurde.
See on see mees, kes kogub kihlvedusid võistlustel.
Ta oli nüüd usklik ning meil oli kena õhtusöök.
Sõitsime bussiga väiksesse metodisti kirikusse.
Ma arvasin, et tema jutlustab.
Tee peal bussis küsisin: millest sa täna jutlustad, Jack?
Ta ütles: Täna ei jutlusta mitte mina, vaid sina.
Mulle tundus kantslist jutlustamine palju hirmutavam kui väljas.
Kui vaatad neid tõsiseid nägusid, neid jutluse tundjaid - hirmutav!
Rääkisin neile oma tunnistuse,
tsiteerisin iga salmi, mida teadsin ja andsin neile kõik oma teoloogia,
mis oli tol ajal nii suur ja lõpetasin täpselt seitsme minuga.
Sündmus, mida ma pole kunagi korrata suutnud.
Seal taga istub üks me endine koguduse liige ja noogutab, ta teab.
Nagu mu naine ütleb: üldiselt öeldes David räägib.
Niimoodi ta ütleb.
Nii et hakkasin jutlustama.
Äkitselt see rõõm jagada inimestega head sõnumit
oli nüüd vastuolus mu sooviga olla talupidaja.
Sa võid ka olla mõlemat, kuid minu jaoks oli seal vastuolu.
Mäletan, et ütlesin:
Issand, kui ütled mulle täna lõunaks selgelt,
kas tahad, et olen talunik või jutlustaja, siis teen seda.
Pool üksteist jõin kohvi ühe teise talutöölisega
ja ta ütles mulle:
sinust ei saa maakündjat, vaid sinust saab jutlustaja.
Ütlesin: Issand, see pole küllalt selge!
Läksin sealt ära,
ja nii pea, kui seda tegin, läksin mööda tänavat
ja trehvasin metodisti vaimulikku, keda ma polnud aastaid näinud.
Ta oli me koguduse pastor, kui olin veel väike.
Ta vaatas mulle silma ja ma tervitasin teda.
Ta küsis: miks sa pole teenistuses?
Kell oli umbes 11.30.
Ütlesin: nüüd on küll selge, Issand!
Siin olen selle tulemusena.
See on mu arusaam juhtimisest.
Mul pole aimugi, kuidas selle teemani jõudsin.
Ettemääratus.
Kolm nädalat hiljem kutsus mu maine isa mind oma tuppa
ja ütles, et on korraldanud kõik, et mul oleks 21-aastasena oma talu.
Pidin talle ütlema, et ta jäi veidi hiljaks.
Mu taevane Isa jõudis ette.
Tal oli selle üle hea meel, rohkemgi veel,
kuid ta ei pannud seda kunagi sõnadesse.
Seega mulle oli ette määratud, kui oleksin selle talu vastu võtnud.
Oleksin võinud elu lõpuni öelda:
mu isa oli ette määranud, et saan siin talunikuks.
Vahe oli aga selles, et mul oli vabadus
keelduda tema plaanist ja seetõttu see ei juhtunud.
Sa võid nii ka taevasele Isale teha.
Ta on valinud meid Kristuses enne maailma loomist,
kuid võid sellest keelduda.
Ta on ette määranud,
et saaksime õigeks mõistetud, pühitsetud, austatud Jeesuses,
kuid võid sellest keelduda.
Me ei tohiks iial süüdistada keeldujate pärast Jumalat.
Tema pole vastutav nende eest, kes lähevad põrgusse.
Nemad ise vastutavad.
See on minu jaoks kohutavaim ette otsustamise juures.
Raamatus "Palveränduri teekond" on üks värav.
Palverändur näeb kirja värava peal: kes soovib, võib tulla.
Kui aga astub väravast sisse, vaatab tagasi, näeb:
ette määratud vastavalt Jumala ettenägemisele.
Kui sisened Jumala saatusesse ja vaatad tagasi, siis tead,
et Ta oli su selleks ette määranud ning tänad Teda selle eest.
See pole aga ette ära otsustatud.
Ta ei sundinud sul seda saatust vastu võtma ega sellesse sisenema.
Nii et usun "ettemääratusse" ja Ta määras mind olema jutlustaja.
Ta planeeris kõik selle mu eluks.
Kui leiad Jumala plaani oma eluks,
siis selles on tohutu rahulolu ja rahuldus,
sest tead, et Ta planeeris selle enne kui sellele isegi mõtlesid.
Ma ei väida, et Ta paneb kõik alati täisajaga teenimistöösse.
Ta võib jätta sind talupidajaks, nagu Lõuna-Aafrika kartulikasvatajad.
Oluline on leida see saatus enda jaoks ja teada,
et oled ette määratud kõigeks, mis Tal on sinu jaoks.
Niimoodi lahendame selle.
Mis puudutab Jumala suveräänsust,
siis usun, et Jumalal on täielik kontroll kõige üle.
Kuid Ta on loonud meiesugused olendid
ja andnud meile võime Tema pakkumisest keelduda.
Ta ei pane meid keelduma, kuid annab vabaduse seda teha.
Seega Jumal oma suveräänsuses
on otsustanud meid luues piirata oma suveräänsust.
Ta ei taha marionettnukke, vaid inimesi, kes vabatahtlikult
võtavad vastu Ta armastuse ja armastavad Teda vabast tahtest.
Ta ei tahtnud lapsi,
kes on sunnitud Teda armastama, vaid kes valivad selle.
Mitte nukke, kes peavad kuuletuma nööridele,
vaid inimesi, kes võivad öelda "ei".
Isegi Jumalale.
Siiski Jumala seatud piirang Tema suveräänsusele on ajutine.
Jumal on juba määranud päeva oma ajakavas,
mil see piiratud vabadus, mis meil on, lõpeb.
Üks tõsisemaid lõike on Ilmutuse raamatus:
"..kes on rüve, saagu veelgi rüvedamaks."
Teisisõnu tuleb päev, mil me võimalus Temast keelduda
on lõpetatud ja me ei saa midagi enam teha.
Mil see, kuidas oleme valinud,
on ka see, kuidas Tema valib me suhtes terveks igavikuks.
Siis kehtestatakse kõigi üle Tema suveräänne tahe.
Nii et Tema praegune, meie poolt piiratud tahe
on ainult ajutine, sest Jumal on Jumal.
Ta on seda teinud ainult, et Tal oleks perekond
vabadest vabatahtlikest kuulekatest lastest.
Ta saavutabki seda.
Üle maailma alustatakse päästeteed.
Nad astuvad päästeteele, ja kui nad jätkavad koostööd Temaga,
siis jõuavad nad sinna, kus Ta tahab, et nad jõuaksid.
Olen põnevil sellest.
Kas on veel sõnu?
Olen vist kõik läbi võtnud.
Võib-olla sõna "arm", mis on neist kõige armsam sõna.
Selles sõnas on lahkust, andmist, kuid selle alatooniks
on ka andmine inimestele, kes pole seda ära teeninud.
See on Jumala väljateenimata soosing.
Armu läbi oleme päästetud,
mitte vastupandamatu armu, vaid armu läbi.
Isa arm, Poja arm, Issanda Jeesuse arm,
üle kõige armu Vaim, nagu Teda kutsutakse,
teeb tööd meie sees, mida me ei suudaks iial ise teha.
Ainult Jumal võib seda meie eest teha.
Lõpetan sellega ja lasen teid natuke varem ära.
Tõlge: Riina Karik