o
David Pawson "Armo"
Aloitan kertomalla teille tarinan, jonka Jeesus kertoi kuulijoilleen.
Vertauksella hän tahtoi selittää,
kuinka Jumalan hallintajärjestelmä toimii.
Hän pyysi heitä kuvittelemaan perheenisännän,
joka palkkasi aamuvarhaisella työntekijöitä hedelmänkeruuseen.
Kun päivän palkasta oli sovittu, hän lähetti miehet hedelmätarhaan.
Yhdeksän aikoihin hän näki miehiä kuljeksimassa torilla.
Hän tarjosi heillekin työtä hedelmätarhassaan
ja lupasi heille reilun palkan.
He ottivat tarjouksen vastaan.
Puolenpäivän aikaan perheenisäntä palkkasi taas lisää miehiä.
Viideltä illallakin löytyi vielä joutilaita miehiä.
Hän kysyi heiltä, miksi he olivat olleet toimettomia koko päivän.
He sanoivat, etteivät olleet saaneet työtä.
Perheenisäntä tarjosi heillekin palkallista työtä.
Hän lupasi heille reilun palkan.
Kun aurinko laski ja työpäivä tuli päätökseen,
työnantaja käski antaa työmiehille palkan.
Viimeiseksi palkatut työntekijät saivat palkkansa ensin,
ja aamulla palkatut saivat palkkansa viimeiseksi.
Vain tunnin työskennelleet saivat palkkansa ensin.
He saivat palkkaa yhden denarin.
Se oli kokonaisen päivän palkka.
Kun jonon viimeisten vuoro tuli, he odottivat enemmän palkkaa.
He saivat kuitenkin saman palkan.
He laskivat rahansa uudelleen ja alkoivat sitten
valittaa kohtelustaan.
He sanoivat, ettei tilanne ollut reilu.
Viimeisenä tulleet saivat saman palkan,
vaikka he työskentelivät vain tunnin.
Aikaisin aloittaneet olivat työskennelleet koko päivän
auringon paahteessa.
Pomo sanoi kuitenkin, ettei hän kohtele heitä huonosti.
Hehän olivat sopineet, että denari oli reilu palkka päivän työstä.
Hän kehotti miehiä ottamaan rahansa ja menemään kotiin.
Jos perheenisäntä päätti antaa muille saman verran rahaa,
se oli hänen asiansa.
Jokaisella oli oikeus tehdä mitä haluaa omilla rahoillaan.
Eikö valittajien ongelma ollut ennemminkin kateus?
Muut työmiehet saivat nauttia perheenisännän anteliaisuudesta.
Jeesus sanoi, että kun taivas hallitsee maata,
roolit saattavat vaihtua.
Itseään ensimmäisinä pitävät ovatkin viimeisiä.
Itseään viimeisinä pitävät pääsevät eturiviin.
Tämä vertaus löytyy Matteuksen luvusta 20.
Pidin ensimmäisen saarnani 70 vuotta sitten.
Seurakuntaani kuului kolme henkilöä:
äitini ja kaksi siskoani.
Saarnastuolinani toimi nojatuoli.
Isäni oli matkoilla auton kanssa, emmekä päässeet kirkkoon.
Äitini sanoi, että pidämme jumalanpalveluksen kotona,
ja minun piti saarnata.
Valitsin tämän raamatunkohdan.
Luin sen yleisölleni ja sitten toistin tarinan omin sanoin.
Sitten yritin etsiä tarinasta opetuksia.
Lopulta isosiskoni tokaisi ärsyyntyneenä,
että eikö se viinitarha ole jo aivan täynnä.
Tilanne päättyi sopimattoman hilpeästi.
Vei 7 vuotta ennen kuin yritin seuraavan kerran saarnata.
Tuo vertaus on puhutellut minua siitä lähtien.
Se on kiehtova tarina.
Se on hyvin aikuismainen tarina.
Syksyisin meillä päin pidetään poliittisia konferensseja.
Jokainen puolue pitää konferenssin, jossa päätetään menettelytavoista
ja puolueohjelmasta.
Jokaisen konferenssin aikana pidetään jumalanpalvelus.
Saarnasin yhdessä, mutta en paljasta mikä puolue oli kyseessä.
Meillähän on oikeisto ja vasemmisto niin kuin muuallakin.
Meiltä löytyy sosialisteja ja kapitalisteja.
Molemmissa konferensseissa saarnattiin tätä vertausta.
Kapitalistien konferenssissa saarnaaja sanoi vertauksen
todistavan, että vaaleissa Jeesus äänestäisi heitä.
Heidän mielestään pomolla pitäisi olla valta palkata
ja erottaa kenet tahtoo.
Pomon tulisi päättää palkoista.
Tällaista on vapailla markkinoilla.
Sosialistien konferenssin saarnaaja oli valinnut saman vertauksen.
Hän käytti sitä todistaakseen, että Jeesus äänestäisi vasemmistoa.
Jeesushan oli kiinnostunut vähimmäispalkan asettamisesta.
Sen saivat kaikki riippumatta siitä, olivatko tehneet työtä.
Jeesus siis äänestäisi vasemmistoa.
Mitä tästä tulisi ajatella?
Kerron teille, mitä mieltä itse olen.
Jeesus ei tiedä mitään henkilöstöhallinnosta.
Tämän tarinan henkilöt eivät eläneet onnellisina elämänsä
loppuun asti.
Tuo pomo tuhosi alueen työmarkkinat yhdessä päivässä.
Tiedätte, mitä tapahtui.
Kaikki Jeesuksen vertaukset heijastavat tosielämää osittain.
Tarinan se osa, joka ei heijasta tosielämää,
yllättää kuulijat.
Se on kuin terävähäntäinen skorpioni.
Perheenisäntä etsii työläisiä aivan tavallisena päivänä.
Työmiehet palkataan ja he alkavat tehdä töitä.
Kaikki sujuu tavallisesti palkanmaksuun saakka.
Silloin isäntä tahdittomasti käskee alaisiaan maksamaan
viimeisinä tulleille ensin.
Hänhän olisi voinut maksaa ensimmäisinä tulleille ensin
ja vasta heidän mentyään maksaa muille saman verran.
Viimeisinä tulleille maksettiin kuitenkin ensin.
He saivat täyden päivän palkan.
Muut olettivat saavansa enemmän, mutta eivät saaneet.
Kaikki saivat saman palkan.
Se oli järkytys.
Jos ette usko tämän olleen huonoa henkilöstöhallintoa,
miettikää, mitä mahtoi tapahtua seuraavana päivänä.
Kun perheenisäntä menee aamulla etsimään työntekijöitä,
hän ei löytäisi ketään.
Kaikki työntekijät ilmaantuisivat vasta viideltä illalla.
Kaikki haluaisivat täyden palkan tunnin työstä.
Näettekö ongelman?
Jotkut sanovat Jeesuksen kertoneen taivaasta,
jossa kaikki saavat yhtäläisen palkkion.
Minä en tahtoisi mennä sellaiseen taivaaseen.
Joutuisimme kiistelemään palkka-asioista koko ikuisuuden.
Jeesuksen esimerkissä taivas tuli maan päälle,
ja sai aikaan uudenlaisen järjestelmän.
Tästä järkytys johtuu.
Vertaus käsittelee maailmaamme.
Se haastaa meidät ajattelemaan, elämmekö maallisten
vai taivaallisten periaatteiden mukaisesti.
Kummassa valtakunnassa elämme nyt, täällä maan päällä?
Maalliset valtakunnat perustuvat ansioihin.
Olemme tottuneet ansio-kratiaan, oli sitten kyseessä sosialismi
tai kapitalismi.
Maallinen valtakunta puolustaa ihmisoikeuksia.
Meillä on oikeus rahaan ja työhön.
Meillä on oikeus moneen muuhunkin asiaan.
Taivasten valtakunta ei toimi niin.
Taivasten valtakunnassa ihmisillä ei ole oikeuksia.
Jos asuu maan päällä ja on taivaan valtakunnan kansalainen,
joutuu vaikeuksiin maailman kanssa.
Yritetään ymmärtää tätä kertomusta.
Raamattua tulisi yrittää ymmärtää sydämellä ja tunteilla.
Yritän auttaa teitä.
Kuvitelkaa, että näin kävisi teidän työpaikallanne.
Te olette tehneet töitä koko viikon.
Joku muu palkataan perjantai-iltapäivällä,
ja hän saa saman verran palkkaa.
Miltä teistä tuntuisi?
Varmasti ylistäisitte Herraa ja olisitte innoissanne siitä,
että toinen sai niin paljon rahaa niin vähällä työllä.
Onnittelisitte häntä.
Ettekö onnittelisikin?
Ai ette?
Ette tietenkään.
Te olisitte yhtä katkeria kuin vertauksen työntekijät.
Valittaisitte pomoillenne, ettei se ole reilua.
Lapseni oppivat sanomaan niin, eikä heitä tarvinnut edes opettaa.
He oppivat sanomaan "ei" ennen sanaa "kyllä".
Heillä oli sisäänrakennettu oikeudentunto.
Jos jokin asia ei ollut reilua, he suuttuivat.
Olin itse poikana samanlainen.
Kun äitini antoi meille omenan jaettavaksi,
katsoimme silmä tarkkana, että jako menisi oikein.
"Et leikannut keskeltä!"
Oletteko huomanneet, kuinka naama vääntyy,
kun sanotaan "ei ole reilua"?
Jokainen lapsi oppii tuon.
Valitettavasti monet jatkavat tuota koko elämän,
eivätkä ikinä aikuistu.
Olen nähnyt Englannissa lakkoja, joihin osallistui
paljon työntekijöitä.
He huusivat: "Ei ole reilua!"
Heidän kasvonsa vääntyivät niin kuin pienellä lapsella.
Kerran sain puhelun paikallisen sairaalan ylihoitajalta.
Hän sanoi, että eräs mies tahtoi jutella papin kanssa.
Lupasin mennä, vaikka olenkin vain pastori.
Tuo mies istui sängyllään, kun tulin sairaalaan.
Menin istumaan hänen viereensä ja kysyin,
mistä hän tahtoi jutella.
Hän sanoi, ettei se ole reilua.
Kysyin, mikä ei ole reilua.
Hän sanoi, ettei sairaalaan joutuminen ollut reilua.
Hänhän oli elänyt hyvän elämän.
Kysyin, eikö hän ollut aiemmin ollut sairaalassa.
Hän sanoi, ettei ollut.
Kysyin, kuinka vanha tuo mies oli.
Hän kertoi olevansa 94-vuotias.
Hän kysyi, miksi Jumala kohteli häntä näin.
Kysyin, kuinka kauan hänen piti olla sairaalassa.
Kymmenen päivää.
Siellä hän istui kauniiden sairaanhoitajien palveltavana.
Jotkut meistä tekisivät mitä vain sen eteen.
Hänestä se ei ollut reilua.
Nauratte nyt, mutta näitä vanhuksia on paljon.
Heidän mielestään he eivät ole saaneet,
mitä olisivat ansainneet.
Jumala ei ole kohdellut heitä reilusti.
Monet hokevat tätä läpi elämän.
Palataanpa kertomukseemme. Haluan esittää teille kysymyksen.
Oliko tarinan pomo vähemmän kuin reilu vai enemmän kuin reilu?
Ymmärsittekö kysymyksen?
Monien mielestä pomo oli vähemmän kuin reilu niitä kohtaan,
jotka olivat tehneet töitä koko päivän.
Se on vähemmän kuin reilua.
Jos ei ole varovainen, noita sanoja saattaa hokea läpi elämän.
Maallisissa valtakunnissa sitä hoetaan 94-vuotiaaksi asti.
Taivasten valtakunnassa siitä ei puhuta.
Minä uskon tuon pomon olleen enemmän kuin reilu.
Hän oli reilu kaikkia kohtaan.
Hän antoi kaikille, mitä he ansaitsivat.
Hän oli sopinut maksavansa kunnon palkkaa.
Jotkut saivat enemmän, koska pomo oli enemmän kuin reilu.
He kaikki tarvitsivat työtä ja palkkaa.
Hänellä oli yksi erityinen luonteenpiirre.
Se oli armollisuus.
Armollisuus.
Armo ylittää oikeudenmukaisuuden.
Viinitarhan omistaja oli oikeudenmukainen kaikkia kohtaan.
Hän antoi täyden palkan täydestä työstä.
Joillekin hän oli enemmän kuin reilu.
Se kuvaa Jumalaa.
Hän antaa kaikille ansioiden mukaan ja joillekin enemmän
kuin he ansaitsisivat.
Hän on ehdottoman oikeudenmukainen kaikkia kohtaan.
Hän on armollinen joitakin kohtaan.
He saavat enemmän kuin ansaitsivat.
Tarkastellaanpa asiaa lähemmin.
Taivasten valtakunnassa ei ole oikeuksia.
Siellä eletään armosta.
Meillä kotona tapahtuu jotain erikoista.
Maito tuodaan ovellemme joka aamu. Onko se mahdollista täällä?
Kauan aikaa sitten.
Englannissa eletään vieläkin menneisyydessä.
Joka aamu eturappusellemme ilmestyy pullo kylmää maitoa.
Kun menimme naimisiin, vaimollani oli paha tapa.
Hänen oli saatava kuppi teetä ennen ylösnousua.
Hän on saanut minutkin samaan ansaan.
Jos minulla on aamulla hyvin kristillinen olo,
nousen ja menen keittämään teetä.
Jos en tunne oloani kristilliseksi, vaimoni keittää teen.
En kerro, kuinka usein hänen on keitettävä teetä.
Silloin kun minä keitän teen, menen hakemaan kylmän maitopullon
kylmältä eturappuselta.
Sitten tulen takaisin sisälle.
Minulle muistuu aina mieleen yksi jae Valitusvirsistä.
Siinä sanotaan, että armosi on uusi joka aamu.
Maitoa kantaessani kiitän Herraa siitä, että hänen armonsa on uusi.
En ansaitse sitä.
Olen 80-vuotias, mutta työ jatkuu yhä. Se on armoa.
On armoa, että olen terve.
On armoa, että saan asua talossa ja rakastaa vaimoani.
En ole ikinä ansainnut niitä.
Jos Jumala olisi antanut minulle, mitä ansaitsen,
jos hän olisi ollut oikeudenmukainen,
ette kuulisi minua tänään.
Täällä minä kuitenkin olen.
Jos Jumala olisi todella oikeudenmukainen teitä kohtaan,
tämä sali olisi tyhjä.
Taivasten valtakunnassa eletään armosta, ei ansiosta.
Emme ansaitse mitään, mutta Jumala armossaan antaa meille sen,
mitä emme ole ansainneet.
En tiedä, kuinka kauan aikaa minulla on vielä maan päällä.
Olen paljon lähempänä loppua kuin monet teistä.
Minun lasteni mukaan toinen jalkani on jo haudassa ja toinen
banaaninkuoren päällä.
Hyväksyn sen.
Jokainen päivä on armoa.
Se on lahja.
Ei minulla ole siihen oikeutta.
Norwichista kotoisin oleva maanviljelijä nimeltä Paine
kirjoitti Ihmisoikeudet-nimisen kirjan.
Tuo kirja on sisällytetty YK:n asiakirjaan 244,
joka on ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus.
Lähes kaikki hänen sanomansa on päätynyt YK:seen.
Hän kirjoitti kirjansa pari sataa vuotta sitten.
Heti tuon kirjan julkaisemisen jälkeen kirjoitettiin kirja
naisen oikeuksista.
Vei vähän enemmän aikaa ennen kuin se kirja pääsi pinnalle.
Nyt feministit julistavat naisten oikeuksia ihmisoikeuksien lisäksi.
Taivasten valtakunta ei ole tällainen.
Taivasten valtakunnassa ei ole mitään oikeuksia.
On vain armoa.
Haluan mainita vielä kaksi asiaa armosta.
Oikeudenmukaisuus ja armo eivät ole vastakohtia.
Ne ovat matkakumppaneita.
Ainoa ero on se, että oikeudenmukaisuus kulkee vain
jonkin matkaa. Siitä jatkaa armo.
Niissä ei ole ristiriitaa.
Jumala on sekä oikeudenmukainen että armollinen.
Armo vie paljon pidemmälle kuin oikeudenmukaisuus.
Jumala tulee päättämään jokaisen ihmisen ikuisuuskohtalosta
oikeudenmukaisesti.
Silti hän tulee osoittamaan joillekin myös armoa.
Oikeudenmukaisuus ja armo ovat kohdanneet kerran historiassa.
Ne tapasivat ristillä.
Eräs ihana laulu alkaa sanoin: "Jeesuksen ristin juurella..."
Sitten se jatkuu:
"Siellä taivaan rakkaus ja taivaan oikeudenmukaisuus tapaavat."
Ne tapaavat juuri siellä.
Ristillä saa tietää, onko Jumala oikeudenmukainen.
Siellä saa tietää myös, onko hän armollinen.
Hän on molempia, eikä siinä ole ristiriitaa.
Sitten toiseen asiaan, jonka halusin mainita.
Armoa osoittavalla henkilöllä on oikeus valita,
kenelle hän osoittaa sitä.
Kukaan ei voi pakottaa häntä osoittamaan armoa.
Hän voi valita aivan kuin viinitarhan omistaja teki.
Hän valitsi ne, jotka saivat enemmän kuin ansaitsivat.
Ne olivat hänen rahojansa, ja hän sai tehdä niillä, mitä halusi.
Hänellä oli oikeus antaa kaikille saman verran palkkaa.
Armoa osoittavalla henkilöllä on oikeus päättää,
kenelle ja minkä verran hän sitä osoittaa.
Kenelläkään ei ole oikeutta armoon.
Voimme vaatia oikeuttamme oikeudenmukaisuuteen,
jopa Jumalalta.
Armoa emme kuitenkaan voi vaatia.
Jumalan ei ole pakko osoittaa kenellekään armoa.
Nyt pääsemme tämän illan tärkeimpään kysymykseen.
Kenelle Jumala päättää antaa armonsa?
Olette kaikki täällä samassa salissa.
Silti jotkut teistä saavat armon, mutta eivät kaikki.
Jotkut teistä menevät kotiin täynnä Jumalan armoa.
Toiset menevät kotiin sulattelemaan saarnaajan sanoja.
Tämä on tärkeä kysymys.
Kuinka Jumala päättää, kuka saa enemmän kuin ansaitsee?
Joidenkin mielestä on kyse tuurista.
On tuurista kiinni, saako osakseen Jumalan armoa.
Jumala vetää nimiä hatusta.
Häntä pidetään maailman suurimpana onnettarena.
Parannuskokouksiin mennään toivoen,
että tultaisiin Jumalan valitsemiksi.
Aivan kuin lottoamista.
Taivasten valtakunnassa ei ole tuuria tai sattumia.
Jumala ja tuuri ovat vastakohtia.
Ei ole kyse onnesta.
Vai valitseeko Jumala nimiä summamutikassa puhelinluettelosta?
"Ahaa, tänään sattui Pawson. Lisää armoa Pawsonille."
Jumala ei ikinä toimi niin.
Jumala on armossaan kertonut meille, kuka saa hänen armonsa.
Käytän lopun illan sen käsittelyyn.
Kerron teille kolme asiaa, joiden avulla saatte selville,
ulottuuko Jumalan armo teihin tänään.
Haluaisitteko tietää niistä?
Teitä saattaa onnistaa.
Jumala on kertonut meille kolme asiaa siitä,
kuka saa hänen armonsa osakseen.
Ensinnäkin hän antaa armonsa niille, jotka sitä pyytävät.
Se on yksinkertaista.
Jumalan on vaikea kieltäytyä vastaamasta rukoukseen,
jossa häneltä anotaan armoa.
Hän on täynnä armoa ja haluaa antaa sitä eteenpäin.
On surullista, kuinka harva ihminen pyytää hänen armoaan.
Olen kuullut tuhansia rukouksia elämäni aikana.
Jumalalta pyydetään johdatusta, terveyttä ja turvallisuutta.
Häneltä pyydetään vaikka mitä.
Vain harvoin olen kuullut häneltä pyydettävän armoa.
Hän odottaa, että sitä pyydetään häneltä.
Tulitteko tänne tänään siinä toivossa, että saisitte anoa armoa?
Voitte saada sen.
Miksi emme pyydä enemmän armoa?
Miksi se on niin harvinaista?
Yksinkertaisesti siitä syystä, että emme usko tarvitsevamme sitä.
Tarvitsemme terveyttä, johdatusta, rahaa ja kaikkea muuta.
Esitämme Jumalalle ostoslistamme.
Armo ei ole useinkaan päässyt ostoslistallemme.
Syy on yksinkertaisesti se, ettemme ole kovinkaan pahoja.
Siksi emme pyydä armoa.
Vain todella pahat ihmiset anovat armoa.
He ovat varmoja siitä, etteivät he ansaitse mitään.
Siksi he tietävät tarvitsevansa armoa.
Kun saarnaan vankiloissa, kuulen vankien usein anovan armoa.
He tietävät olevansa pahoja ja tarvitsevansa armoa.
He tietävät, etteivät ansaitse mitään Jumalalta.
Jeesus kertoi tästä vertauksen.
Kaksi miestä meni rukoilemaan temppeliin.
Yksi heistä istui takana, toinen edessä.
Eteen mennyt kiitti Jumalaa siitä, ettei ollut niin kuin muut ihmiset.
Hän paastosi kahdesti viikossa.
Hän antoi kymmenykset tuloistaan.
Hän käytti erästä pientä sanaa viisi kertaa rukouksen aikana.
Minä, minä, minä, minä, minä.
Kaikki hänen sanomansa oli totta.
Silti hänen rukouksensa ei kohonnut temppelin kattoa korkeammalle.
Jeesus sanoi, että mies rukoili itsekseen.
Rukous oli rehellinen ja kiitollinen.
Silti mies rukoili itsekseen.
Takapenkin miehellä oli eri tilanne.
Hän oli veronkerääjä, eivätkä veronkerääjät olleet suosittuja.
Veronkerääjät olivat siihen aikaan vieläkin vähemmän
suosittuja kuin nykyään.
Se johtui siitä, että he keräsivät veroja miehittäjävallalle.
Veronkerääjiä oli ohjeistettu keräämään tietty määrä
kuukausittaisia veroja Roomalle.
He saivat pitää kaiken ylimäärän, jonka onnistuivat verottamaan.
Veronkerääjät olivat taitavia.
Sakkeus-niminen mies verotti ihmisiä neljä kertaa liian paljon.
Hän sai kolme neljäsosaa tuloista.
Se oli kiristystä.
Ihmiset pakotettiin maksamaan enemmän kuin olisi tarvinnut.
Veronkerääjät olivat ahneita.
2. maailmansodan aikaan saksalaiset miehittivät Puolan.
He sulkivat 250 000 Puolan juutalaista asumaan gettoon.
He elivät niin lähellä toisiaan, että taudit levisivät vauhdilla.
Natsit valitsivat juutalaisia veronkerääjiksi.
He sanoivat, että veronkerääjät saivat pyytää muilta mitä vain.
Jos verotettava kieltäytyi, hänet ammuttiin.
Veronkerääjät saivat pitää kaiken, mitä onnistuivat normaalien
verojen lisäksi kiristämään.
Voitteko kuvitella, kuinka näihin veronkerääjäjuutalaisiin
suhtauduttiin?
Juuri niin suhtauduttiin Raamatun veronkerääjiin.
Jeesuksen vertauksen veronkerääjä ei edes katsonut ylös.
Hän löi rintaansa ja pyysi Jumalan armoa.
On ihme, että kiristäjä sanoo noin.
Jeesus sanoi, että takana istunut mies lähti kotiin vanhurskaampana.
Kerroin jo teille Uuden Seelannin pidgin-englanninkielisestä
raamatunkäännöksestä.
Siinä sana "oikeutus" on käännetty: "Jumala sanoo, että olen okei".
Jumala sanoo, että hän on okei.
Vertauksessa takana istuva mies oli okei Jumalan silmissä.
Palataan nykypäivään, tai ainakin minun kalenterini mukaan.
Siirrytään Saksaan juuri 2. maailmansodan päätyttyä.
Kävin kerran suuressa vankilassa Nurnbergissä.
Sodan jälkeen siellä pidettiin oikeudenkäyntejä
natsirikollisia vastaan.
Heitä syytettiin 30 miljoonan juutalaisen ja monen muun murhasta.
Tarkoitan tietenkin 30 miljoonaa ihmistä,
joista 6 miljoonaa oli juutalaisia.
He eivät olleet edes taistelleet.
Nuo miehet joutuivat oikeuden eteen.
Jokainen heistä sai kaksi asiaa.
He saivat asianajajan puolustamaan heitä ja papin huolehtimaan
heidän sieluistaan.
Jokainen heistä sai asianajajan.
Sen jälkeen heidät jaettiin kirkkokuntien mukaan.
Joukossa oli 16 luterilaista ja 5 roomalaiskatolista.
Heille etsittiin sielunkaitsijoita.
Protestanteille löytyi luterilainen pappi USA:n armeijasta.
Hänellä oli saksalainen nimi Gerecke,
koska hänen esi-isänsä tulivat Saksasta.
Häneltä kysyttiin, puhuiko hän saksaa ja oliko hän luterilainen.
Sitten häntä pyydettiin huolehtimaan 16 natsirikollisesta.
Hän kieltäytyi, koska he olivat tappaneet hänen kaksi poikaansa.
Hän ei voinut hoitaa heidän sielujaan.
Jumala kuitenkin käski hänen mennä.
Hän lähti nurnbergiläiseen vankilaan.
Ensimmäisenä sunnuntaina hän saarnasi 16 natsirikolliselle,
jotka olivat vastuussa kamalista murhista.
Hän ei tiennyt, mistä saarnata.
Hän saarnasi rististä.
Hän kertoi heille, että Jeesus kuoli jokaisen heistä puolesta,
jotta he voisivat saada anteeksi.
Yhden miehistä nimi oli Sauckel.
Hän oli ensimmäinen, joka heittäytyi maahan
ja anoi Jumalalta armoa.
Toinen oli Goebbels. Vai oliko se joku muu.
Joka tapauksessa, kaikki he olivat paikalla.
Seyss-Inquart, Keitel ja muut.
Yksi kerrallaan he anoivat Jumalalta armoa.
Yksi kerrallaan he sen myös saivat.
Sitten tuli aika nousta hirttolavalle.
Yksi heistä huusi juuri ennen kuin hänet hirtettiin.
Hän pyysi Jeesusta olemaan hänelle armollinen.
Nämä kovettuneet sotarikolliset, joille kansat antoivat
hirttotuomion, saivat Jumalalta armon.
Kaksi heistä ei saanut.
Yksi oli nimeltään Rudolf Hess.
Häntä ei hirtetty, vaan hänet pantiin vankilaan 40 vuodeksi.
Hän päätti päivänsä hirttäytymällä lampun johtoon.
Hermann Göring, joka johti Saksan ilmavoimia,
kieltäytyi kuuntelemasta ilosanomaa.
Kun hänen vaimonsa ja pieni tyttärensä tulivat sanomaan
jäähyväisensä, pieni tyttö anoi isäänsä luottamaan Jeesukseen.
Tyttö sanoi haluavansa nähdä isänsä taivaassa.
Mies työnsi tyttärensä pois ja sanoi, että jokainen uskoo,
mitä tahtoo.
Tuntia myöhemmin hän teki itsemurhan sellissään.
Joku oli salakuljettanut hänelle syanidia.
Muut löysivät armon ja rauhan.
Kerroin tämän tarinan Gilfordissa seurakunnassa, jota paimensin.
Puheeni jälkeen iso arkkitehtimies tuli puheilleni.
Hän kertoi, että hänet lähetettiin brittisotilaana Saksaan
toisen maailmansodan jälkeen.
Jotkut brittisotilaat olivat uskovia.
Hän kertoi, että tuon oikeudenkäynnin aikaan he viettivät
kokonaisia öitä rukouksessa natsirikollisten puolesta.
Hän sanoi, että kuuli vasta tänä päivänä Jumalan vastanneen
heidän rukouksiinsa.
Kerran vierailin yhdessä pienessä talossa lähellä asuinpaikkaani.
Siellä oli tusinan verran ihmisiä. Päätin kertoa heillä tämän tarinan.
Eräs pariskunta tuli hysteeriseksi.
He itkivät ja nauroivat yhtä aikaa.
Kysyin tarvitsivatko he rukousta, mutta he pyysivät minua jatkamaan.
Sanoin huomanneeni, että he olivat järkyttyneitä.
Haluaisivatko he mennä sivuhuoneeseen rukoilemaan?
He halusivat minun jatkavan.
Kokouksen jälkeen menin kysymään heiltä,
miksi he järkyttyivät niin syvästi.
Vaimo kertoi, että Keitel oli hänen setänsä.
He olivat paenneet hänen muistoaan viimeisten 25 vuoden ajan.
Sukulaisyhteys kuitenkin paljastui kaikkialla.
Keitel oli Hitlerin armeijan pääkomentaja.
Kun tuo saatiin selville, heille ei edes puhuttu.
Hän kertoi heidän muuttaneen Australiaan,
mutta he paljastuivat sielläkin.
Sitten he muuttivat Kanadaan, mutta eivät pysyneet salassa.
Sitten he tulivat Englantiin, ja sielläkin saatiin totuus selville.
Hän sanoi, että nyt kun hän sai tietää setänsä olevan taivaassa,
hän tunsi synkän pilven siirtyvän yltään.
Tästä lähtien kun häneltä kysytään, onko hän Keitelin sukulainen,
hän vastaa myöntävästi.
Sitten hän sanoo, että hänen setänsä on taivaassa.
Oletko sinäkin menossa taivaaseen?
Hän on keksinyt, mitä vastaa.
Näettekö, nuo miehet olivat Saksan suurimpia pahiksia.
Kun he pyysivät armoa, he saivat sen.
Miksi emme me sitten pyydä Jumalan armoa?
Emme tunne tarvitsevamme sitä.
Olemme hyviä seurakuntalaisia. Teemme osamme.
Vain pahat ihmiset tarvitsevat armoa,
koska he eivät voi pyytää mitään muuta.
Me kuitenkin pyydämme niin monia asioita.
Pyydämme siunausta kirkollemme ja perheellemme.
Emme pyydä armoa.
Monissa seurakunnissa rukoukset ovat osa liturgiaa.
Niihin on aina kirjattu pyyntö, että Jumala antaisi armoa.
Monelle ne ovat vain sanoja.
Heille ei tulisi edes mieleen pyytää armoa omissa rukouksissaan.
Ymmärrättekö?
Tämä on ensimmäinen vastaus kolmesta, jotka lupasin.
Olen käyttänyt suurimman osan ajastani siihen.
Nyt käsittelemme toista ja kolmatta vastausta.
Jumala siis osoittaa armoa niille, jotka sitä aidosti pyytävät.
Sen saavat ne, jotka sitä pyytävät ja tarvitsevat.
Jumala osoittaa armoa myös niille, jotka antavat sitä eteenpäin.
Armoa annetaan eteenpäin.
Jeesus sanoi:
"Autuaita ovat laupiaat, sillä he saavat laupeuden."
Jeesus kertoi vertauksen kuninkaasta,
jonka kokki oli hänelle velkaa suuren summan rahaa.
Kokki ei voinut maksaa sitä takaisin,
joten hän anoi armoa kuninkaalta.
Hän pyysi lisäaikaa rahan maksamiseen.
Kuningas lupasi pyyhkiä pois koko velan.
Kokki ei ollut enää mitään velkaa.
Kun tuo kokki palasi palatsin keittiöön, hän tapasi miehen,
joka oli hänelle vähän velkaa.
Hän tarrasi miestä kiinni kurkusta ja vaati saada tietää,
milloin saisi rahansa takaisin.
Hän oli itse saanut anteeksi ainakin miljoona puntaa,
mitä se lieneekin teidän rahassanne.
Tuo mies oli hänelle velkaa vain yhden punnan.
Kun kuningas kuuli tästä, hän kutsui miehen takaisin eteensä.
Hän kysyi, miksi mies ei voinut antaa anteeksi
toisen miehen pientä velkaa.
Hän asetti miehen velan takaisin voimaan ja pani hänet vankilaan
siihen asti, kunnes hän pystyisi maksamaan koko velan.
Jeesus sanoi, että näin taivaallinen Isämme kohtelee meitä,
jos emme anna toisillemme anteeksi.
Joka ei anna armoa eteenpäin, ei saa sitä itsekään.
Tiesittekö, että joka seurakunnasta löytyy uskovia,
jotka eivät anna armoa eteenpäin?
He ovat katkeria ja kaunaisia.
Olin puhumassa yhdessä seurakunnassa Etelä-Englannissa,
kun eräs mies tuli puheilleni.
Hän oli hyvin pukeutunut ja korkeasti koulutettu.
Hän kertoi olevansa täysin jumissa.
Hänen hengellinen kasvunsa ei millään mennyt eteenpäin.
Hän kysyi minulta, mitä voisin asialle tehdä.
Sanoin, että Herra voi tehdä asialle jotain.
Kysyin tunsiko hän sanonnan:
"Missä testamentti, siellä sukulaiset"?
Tunnetteko sen sananlaskun?
Miksiköhän Herra muistutti minua juuri tuosta sanonnasta?
Hän sanoi, että se varmaankin johtui hänen isänsä testamentista.
Isä oli testamentannut kaiken omaisuuden hänen veljelleen.
Kysyin, milloin hänen hengellinen kasvunsa jumittui.
Hän sanoi, että se sattui olemaan isän kuoleman aikoihin.
Kysyin häneltä, eikö hän nähnyt yhteyttä noiden välillä.
Sanoin tietäväni, kuinka hän pääsisi eteenpäin.
Hänen oli mentävä veljensä luo ja kerrottava tälle kuinka iloinen
hän oli veljen saamista rahoista.
Olisipa minulla ollut videokamera, niin olisin saanut talteen
hänen ilmeensä.
Hänen kasvojensa ilme vain vaihtui vaihtumistaan.
Se oli hyvin erikoista.
Sitten hän sanoi tekevänsä sen.
Hän pääsi liikkeelle.
Armon osoittamatta jättäminen saattaa jumiuttaa uskovan.
Tämä oli toinen vastaus.
Kerran kävin puhumassa Lontoon kaupungintalolla.
Kolme ihmistä tuli juttelemaan kanssani.
Ensin tuli keski-ikäinen nainen, joka sanoi,
ettei ollut ikinä antanut anteeksi veljelleen.
Kun hän oli 10-vuotias, hänen veljensä oli raiskannut hänet.
Hän sanoi sen sattuneen.
Hän ei ole pitänyt miehistä siitä lähtien.
Hän ei ollut mennyt naimisiin. Hän oli aina pysynyt sinkkuna.
Sitten hän kertoi, että tänään hän oli antanut anteeksi veljelleen.
Hän kertoi kaiken muuttuneen.
Kaikki katkeruus oli hävinnyt.
Sanoin hänelle, että nyt hän sai Jumalan armon.
Sitten puheilleni tuli toinenkin keski-ikäinen nainen.
Hän kertoi, että 20 vuotta sitten hänellä oli kamala naapuri.
Heillä oli tapana jutella piha-aidan yli.
Yhtenä päivänä naapuri nimitti häntä paholaiseksi.
Naapuri todella tarkoitti sitä.
Nainen kertoi, ettei ollut ikinä antanut sitä anteeksi.
Se oli jäänyt hänen sydämeensä.
Vähän tämän jälkeen naapuri oli muuttanut pois, eikä nainen ollut
nähnyt häntä enää.
Sitten hän sanoi, etten usko mitä hän aikoo kertoa.
Nainen oli antanut kokouksen aikana naapurilleen anteeksi ja kun hän
kääntyi ympäri, naapuri istui hänen takanaan.
Uskotteko tämän?
Sitten puheilleni tuli ihana pariskunta.
He väittelivät keskenään siitä, kumpi kertoisi heidän tarinansa.
Pyysin heitä, että kertoisivat jo.
Viimein he kertoivat yhdessä.
He olivat eläneet avioliitossa kaksi onnellista vuotta
ennen kuin vaimo tuli raskaaksi.
He saivat kauniin poikalapsen.
Lääkäri kuitenkin kertoi heille, että vauvassa oli jotain vikaa,
eikä se eläisi viittä vuotta vanhemmaksi.
Nainen kertoi olleensa katkera Herralle.
Miksi hän antoi muille terveitä lapsia, mutta ei heille?
Hän kertoi jopa kironneensa Jumalan.
Hän kertoi, että tänä iltana hän oli kiittänyt Jumalaa siitä,
että sai pitää poikansa viiden vuoden ajan.
Sanoin, että nyt hän sai alkaa kokea Jumalan armoa.
Niin kauan kuin ei itse anna armoa,
armon sisääntulokanava on tukossa.
Tämä oli toinen vastaus.
Jos sydämessäsi on yhtään katkeruutta ketään vastaan,
oli se sitten pomosi, vanhempasi, lapsesi, työkaverisi tai puolisosi,
jos yhtään katkeruutta löytyy sydämestä,
et saa armoa.
Se ei pääse sisälle.
Armo on kuin sähkövirta. Se virtaa lävitse.
Joko arvelet saavasi tänään armoa?
Minun on kerrottava vielä kolmannesta asiasta.
Kuvitelkaa olevanne tuolla ulkona rannalla.
Missä suunnassa se ranta olikaan?
Tuolla!
Olette rannalla ja kuulette jonkun huutavan apua.
Joku on hukkumaisillaan, koska hän ei osaa uida.
Te kuulette avunhuudot, heitätte kenkänne jalastanne,
hyppäätte veteen ja vedätte hänet rantaan.
Hän nousee seisomaan ja kiittää teitä siitä,
että pelastitte hänen henkensä.
Sitten hän kääntyy ympäri ja hyppää takaisin veteen.
Hän alkaa taas huutaa apua.
Saitte juuri puettua takkinne, mutta riisutte sen ja
hyppäät veteen pelastamaan tuota miestä.
Mies on nyt tuplasti kiitollinen.
Olette pelastaneet hänen henkensä jo kaksi kertaa.
Sitten hän hyppää takaisin veteen.
Olkaa rehellisiä: Monta kertaa vetäisitte hänet ylös?
Seitsemänkymmentä kertaa seitsemän?
490 kertaa?
En ainakaan minä.
Sanoisin hänelle, ettei hän halua pelastua.
Toteaisin, että hän hyppää aina takaisin.
Tunnustan silti, että juuri näin olen toiminut Herran kanssa.
Niin olette tekin. Olette pyytäneet häntä pelastamaan teidät niistä
sotkuista, joihon olette joutuneet. Lupaatte olla kiitollisia.
Puoli vuotta myöhemmin olette samassa paikassa.
Näin me kaikki teemme.
Se sulkee Jumalan armon hanat.
Tällä kerralla viittaan erääseen Jeesuksen elämän tapahtumaan.
Hänen eteensä tuotiin aviorikoksesta kiinni saatu nainen.
Harva ei-juutalainen ymmärtää tätä juutalaista tarinaa.
Kerron sen teille juutalaisesta näkökulmasta.
Juutalainen laki sanoo, että sekä nainen että mies
on kivitettävä kuoliaaksi.
Hänet tavattiin itse teosta, mutta mies päästettiin vapaaksi.
Tapauksessa on siis jotain vikaa.
Juutalaisen lain mukaan todistajiksi hyväksytään vain
sellaisia ihmisiä, jotka eivät ole itse syyllistyneet
kyseiseen rikokseen.
Se on reilua.
Tähän viitaten Jeesus sanoo, että synnitön saa heittää
ensimmäisen kiven.
Hän ei tarkoita sitä, että ennen jonkun rankaisemista on ensin
oltava täydellinen.
Kyllä vanhemmat saavat rankaista lapsiaan ja poliisi rikollisia.
Jeesus ei tarkoita, että olisi oltava täysin synnitön.
Hän viittaa juutalaiseen perinteeseen, jonka mukaan samaan
rikokseen syyllistyneet eivät kelvanneet todistajiksi.
Todistajat alkoivat lähteä yksitellen.
Ensin puikkivat pois vanhat miehet.
Jäljelle jäivät nuoret miehet, jotka hekin olivat rikkoneet lakia.
Viimein kaikki häipyivät.
Odottaessaan Jeesus oli kirjoittanut sormellaan hiekkaan.
Vain juutalainen voi ymmärtää tämän.
Jumala kirjoitti kymmenen käskyä omalla sormellaan.
Hän kirjoitti ne kiveen.
Jeesus tavallaan sanoi, että hän kirjoitti sen käskyn.
Vielä on yksi asia, joka meidän on ymmärrettävä.
Jeesus sanoi, ettei hän voinut tuomita naista.
Se ei johtunut armollisuudesta vaan siitä, ettei oikeusjuttua ollut.
Paikalla olisi pitänyt olla kaksi tai kolme todistajaa.
He olivat kaikki häipyneet.
Jeesuksen oli vanhurskaana tuomarina hylättävä syyte.
Sitten hän sanoi naiselle, että tämä oli vapaa menemään.
Jeesus ei voinut todistajien puutteessa tutkia juttua.
Hän kuitenkin varoitti naista, ettei hän enää tekisi syntiä.
Tämä on hyvin tärkeä osa tarinaa.
Vielä yksi asia.
Tuo nainen oli tehnyt syntiä useasti.
NIV-käännöksen mukaan Jeesus kehottaa naista jättämään
synnillisen elämän.
Naiselle aviorikokset olivat olleet elämäntapa.
Jeesus varoitti häntä.
Mitä olisi tapahtunut, jos nainen olisi jatkanut samalla tiellä,
ja hänet olisi tuotu toisen kerran Jeesuksen eteen?
Tai kolmannen kerran?
Mitä olisi tapahtunut, jos hän olisi käyttänyt hyväksi
Jumalan armoa?
Jos käyttää Jumalan armoa hyväksi, tulee ennen pitkää pisteeseen,
jossa armoa ei ole enää jäljellä.
Raamattu puhuu tästä selkeästi.
Nyt elämme armon aikaa, mutta se ei kestä ikuisesti.
Jeesus kehottaa naista lopettamaan synnin tekemisen.
Tähän opetukseni loppuu.
Olen antanut teille kolme vastausta kysymykseen,
kenelle Jumala antaa tänään armoa.
Ketkä saavat kokea hänen armonsa ja palata koteihinsa täynnä armoa?
Ne, jotka sitä pyytävät.
Ne, jotka sitä antavat.
Ne, jotka eivät käytä sitä hyväksi.
Tässä on Raamattuun perustuva vastaukseni.
Kysyn teiltä nyt kysymyksen ja pyydän teitä nostamaan
kätenne ylös.
En pyydä mitään enempää.
Haluaisin tietää, onko Jumala puhunut teille henkilökohtaisesti
tämän illan aikana.
Nosta kätesi, jos Jumala on puhunut sinulle henkilökohtaisesti.
Hyvä. Voitte laskea kätenne.
Rukoilen puolestanne.
Isä, pyydän, että nämä ihmiset vastaavat puheeseesi.
Pyydän, että annat heille armon, että he toimisivat asian suhteen.
Ehkä heidän on soitettava jollekulle tai kirjoitettava kirje.
Herra, pyydän sinulta Jeesuksen nimessä, että kerrot näille
ihmisille, kuinka heidän on toimittava.
Muuten hetki menee hukkaan.
Lähetä heidät tästä salista päättäväisinä siitä,
että tilanne on korjattava.
Pyydän, että he päättäisivät katua ja muuttua.
Herra Jeesus, kiitos, että olet lupaustesi mukaan
ollut keskellämme ja puhunut meille.
Nyt odotat vastaustamme.
Pyydän kaikkia teitä, jotka nostitte kätenne,
kysymään Jumalalta toimintaohjeita sen suhteen,
mistä hän teille puhui.
Armon Herra, vuodata armosi päällemme tänään.
Auta meitä korjaamaan elämämme sinun mielesi mukaiseksi.
Annamme sinulle kaiken katkeruutemme ja
epäreilusti kohdelluksi tulemisen tunteemme.
Pyydämme, että otat pois nuo tunteet.
Haluamme antaa sinulle kaiken kiitoksen ja kunnian.
Ne kuuluvat sinulle. Olet armollinen Isämme,
ja kiitämme sinua siitä.
Emme aio käyttää armoasi hyväksi emmekä unohtaa sitä.
Aiomme elää ja riemuita siitä.
Kiitos, Herra, että osoitat meille armoa.
Jeesuksen nimessä, aamen.
Eikö olekin hienoa, kun Jumalan sanaa julistetaan näin?
Jumalamme on todellakin armollinen.
Me saamme armoa silloin, kun sitä tarvitsemme.
Uskon, että Herra on koskettanut teitä.
Muistan sen, kun nuorena miehenä harrastin esiaviollista seksiä.
Kun tulin uskoon, jouduin kamppailemaan
seksuaalisuuteni kanssa.
Olin piilotellut elämääni seurakuntalaisilta.
Sitten yksi nainen profetoi minulle ja sanoi,
että Herra on ollut minulle armollinen,
mutta se loppuu nyt.
Silloin ymmärsin, että minun piti katua.
Olin venyttänyt hänen armoaan äärimmilleen.
Silloin lopetin suhteeni tyttöystäväni kanssa.
Jumala oli ollut minulle todella armollinen.
Nyt olen tässä ja olen saanut kokea hänen armonsa.
Hän on uskollinen ja vanhurskas.
Hän antaa meille sen, mitä emme ansaitse.
Suomennos: Hanna Tischer