o
David Pawson: "Jumalan vanhurskaus", osa 1
Luen teille Roomalaiskirjeen ensimmäisestä luvusta.
Aloitan jakeesta 16:
"Sillä minä en häpeä evankeliumia; sillä se on Jumalan voima,
itsekullekin uskovalle pelastukseksi, juutalaiselle ensin,
sitten myös kreikkalaiselle.
Sillä siinä Jumalan vanhurskaus ilmestyy uskosta uskoon..."
Tällainen vanhurskaus tulee vain uskon kautta.
"...niinkuin kirjoitettu on: Vanhurskas on elävä uskosta."
Äskettäin tehdyn tutkimuksen mukaan 74 prosenttia Britannian
asukkaista uskoo Jumalaan.
Yli kaksi kolmasosaa.
Tuo tilastotieto ei kuitenkaan kerro mitään.
Ei ole tärkeää kysyä, uskovatko he Jumalaan.
Nykyään on kysyttävä, mihin jumalaan he uskovat.
Ihmiset uskovat niin moniin eri jumaliin.
Jos joku sanoo uskovansa kristinuskon Jumalaan,
häneltä on kysyttävä, minkälainen tuo Jumala hänen mielestään on.
Jumala-sanalla ei ole enää merkitystä.
Onko jumalalla persoona? Vai onko hän persoonaton olento?
Onko hän naispuolinen henkilö?
Onko hän meidän taivaallinen äitimme?
Minun maassani monet uskovat taivaalliseen äitiin.
Onko hän hyvä vai paha jumala?
Rakastaako hän minua vai vihaako?
Välittääkö hän minusta ollenkaan?
Nämä kysymykset paljastavat sen, minkälaiseen jumalaan uskoo.
Kun toimin ilmavoimien pastorina, minua kutsuttiin M.K.-pastoriksi.
M.K. viittasi Muuhun Kirkkokuntaan.
Meitä kutsuttiin myös Muiksi Kummajaisiksi.
Minä sain kaikki ne varusmiehet, joita Englannin kirkon pappi ja
roomalaiskatolinen pappi eivät huolineet.
Saapuessaan uudet varusmiehet pääsivät tapaamaan meitä.
Englannin kirkon pappi sai valita ensin.
Hän pyysi kirkossaan kastettuja astumaan esiin.
Kolme neljäsosaa lähti hänen mukaansa.
Sitten roomalaiskatolinen pappi nousi puhumaan irlantilaisella
aksentillaan ja kutsui katolisen kirkon jäsenet mukaansa.
Minä sain kaikki, ketkä jäivät jäljelle.
Heitä oli presbyteerejä, metodisteja, pelastusarmeijan
porukkaa. Kaikkea löytyi.
Sain myös muslimeja, hinduja ja buddhalaisia.
Sain myös agnostikkoja ja ateisteja.
Nautin siitä, että sain huolehtia niin kirjavasta joukosta.
Minulla oli tapana kysyä, kuinka monta metodistia tai presbyteeriä
oli joukossa.
Kuinka monta baptistia?
Sitten kysyin, montako kristittyä joukossa oli.
Tämä aiheutti tyrmistystä.
Varusmiehet vilkuilivat toisiaan nähdäkseen,
kuka nostaisi kätensä.
Kysyin heiltä, mikseivät he uskaltaneet nostaa kättään.
He kysyivät, mitä tarkoitin kristityllä.
Kysyin heiltä, mitä he ajattelivat.
He vastasivat, että kristityt noudattavat kymmentä käskyä.
Sitten pyysin niitä nostamaan kätensä,
jotka noudattivat kymmentä käskyä.
Joku sanoi, ettei kukaan voi noudattaa niitä kaikkia.
Sitten kysyin, monellako käskyllä pääsee taivaaseen.
He vastasivat, että kuusi riittää.
Sanoin hyväksyväni vastauksen ja pyysin sitten niitä nostamaan
kätensä, jotka pitävät kuusi kymmenestä käskystä.
Siitä syntyi mahtava keskustelu. Niin se alkoi.
Mielenkiintoisinta oli se, kun sain toivottaa ateistit tervetulleeksi.
Kutsuin heidät yksitellen toimistooni.
Esittelin itseni ja sanoin, että jos he kuolevat palvelusaikanaan,
niin kuin puolelle lentäjistämme tapahtui,
minä hautaan heidät.
Lupasin heille, etten lue Raamattua enkä puhu Jumalasta
heidän hautajaisissaan.
Lupasin olla rukoilematta ja laulamatta virsiä.
Lupasin sanoa vain, että tämä mies kuoli ja on poissa.
Havaitsin, että monet haluavat elää ateisteina,
mutta eivät kuolla ateisteina.
Se olisi liian riskialtista.
Sain aikaan hyviä keskusteluja.
Samassa tapaamisessa onnittelin ateisteja siitä,
että heidän uskonsa oli suurempi kuin omani.
Hehän uskovat, että kaikki ympärillämme oleva syntyi
itsestään tyhjästä, ilman kenenkään apua.
Minä en voisi uskoa sellaiseen.
Minun on uskottava, että joku oli paikalla.
Siihen ei tarvita niin paljon uskoa kuin siihen, että uskoo
kaiken syntyneen itsestään.
Sitten pyysin heitä kertomaan, minkälaiseen jumalaan he
eivät usko.
Vastauksen kuultuani sanoin, että minäkin taidan olla ateisti.
En minäkään uskonut sellaiseen jumalaan.
Tärkeää ei ole se, uskooko jumalaan,
vaan minkälaiseen jumalaan uskoo.
Nykyään tähän kysymykseen annetaan usein yhtä ja samaa vastausta.
Haluaisin ottaa sen käsittelyyn.
Kaikkialla sanotaan, että Jumala on rakkaus.
Raamattukin toteaa näin aivan lopussa.
Se mainitaan kappaleessa, jossa ei puhuta Jumalan olemuksesta.
Nuo kolme sanaa ovat saavuttaneet lähes uskontunnustuksen aseman.
Viime aikoina tuohon käsitteeseen on liitetty myös adjektiivi,
ja siitä on tullut "Jumalan ehdoton rakkaus".
Sillä on vahingollisia seurauksia.
Tänä aamuna haluan puhua niistä.
Mitä ehdoton rakkaus tarkoittaa ei-uskovaiselle?
Voin kertoa teille.
Essexin piirikunnassa Englannissa asuu kaksi miestä,
jotka ovat naimisissa.
Englannin lain mukaan kaksi miestä tai naista voi avioitua keskenään.
Nämä miehet siis menivät naimisiin ja sitten päättivät
haluavansa lapsia.
Kahden miehen ei ole helppoa saada lapsia, niin kuin tiedätte.
He ottivat yhteyttä floridalaiseen naiseen ja pyysivät häntä
tulemaan sijaisäidiksi ja antamaan heille lapsen.
Hän suostui, joten hänet hedelmöitettiin yhden
miehistä spermalla.
Hän tuli raskaaksi ja synnytti heille lapsen.
Sitten kävi ilmi, että on laitonta maahantuoda vauvaa Englantiin.
He eivät saaneet siihen lupaa.
He päättivät viedä jutun oikeuteen ja lopulta saivat luvan
tuoda vauvansa Englantiin.
Sitten he halusivat toisenkin lapsen.
Floridalainen nainen synnytti heille toisen vauvan.
He veivät kaksi lastaan paikalliseen Englannin kirkon
seurakuntaan kastamista varten.
He ottivat lapset mukaansa.
Kirkkoherra epäröi hieman, pitäisikö vauvat kastaa.
Pariskunnan aviomies-roolia pitävä mies sanoi kirkkoherralle,
ettei Jumalan rakkaus aseta ehtoja.
Se ei tuomitse.
Hän oli kuullut termin "ehdoton rakkaus".
Tuolle ei-uskovaiselle se tarkoitti sitä, ettei saa tuomita.
Hänelle se tarkoitti sitä, ettei Jumala ikinä tuomitse ketään.
Se tarkoittaa myös, ettei Jumala voi tuomita ihmisiä helvettiin.
Tähän liittyy muitakin vakavia seurauksia,
jotka ovat Raamatun vastaisia.
Kun sanoo Jumalan olevan rakkaus, alkaa kuulla kritiikkiä.
Heti kysytään, miksi Jumala sitten sallii kärsimystä.
Jos Jumala on rakkaus, miksi niin monet joutuvat kärsimään?
Tämä on ensireaktio.
Seuraavaksi kritisoidaan tulevaa maailmanaikaa.
Kuinka rakkauden Jumala voisi lähettää ihmisiä helvettiin?
Puhe rakkauden Jumalasta herättää heti kysymyksiä kärsimyksestä
sekä tässä että tulevassa maailmassa.
Ei-uskovaisen mielestä rakastavaa Jumalaa ja kärsimyksiä ei voi
sovittaa yhteen.
Kun kirjoitin helvetistä kertovan kirjan, minua haastateltiin
Britannian radio- ja TV-kanavilla.
Ihmeteltiin, kuinka joku voi uskoa helvetin olemassaoloon.
Minä olen siitä harvinainen.
Kun menin haastatteluun radiokanavalle, minulta kysyttiin,
kuinka rakkauden Jumala voi tuomita ihmisiä helvettiin.
Silloin käytin Jeesukselta oppimaani taktiikkaa ja vastasin
kysymyksellä.
Kysyin, miksi he luulivat Jumalan olevan rakkauden Jumala?
Haastattelija ei osannut vastata.
Hän kysyi, eikö Jeesus sanonut niin.
Eivätkö kristityt usko näin?
Sanoin, että kaikki mitä tiedän helvetistä,
oli myös Jeesuksen opetusta.
Kukaan muu Raamatussa ei puhu helvetistä.
Tiesittekö sitä?
Vanha testamentti ei puhu helvetistä.
Paavali ei puhu helvetistä niin kuin eivät muutkaan apostolit.
Ainoastaan Jeesus puhuu helvetistä.
Sitten sanoin haastateltavalle, kuinka on mahdollista,
että sama henkilö kertoo meille Jumalan rakkaudesta ja
samalla uskoo helvetin kauhuihin?
Siihen haastattelu yleensä loppui.
Pääsin vapaaksi suunniteltua aikaisemmin.
En tiedä, myydäänkö helvetistä kertovaa kirjaani täällä.
Onko se täällä? Hyvä.
Sen nimi on "Tie helvettiin".
Se kirja on ihme.
Kerron teille miksi.
Kirjoitan kirjani aina käsin.
Ensimmäinen käsikirjoitus on aina kirjoitettu käsialallani.
Se näyttää tältä.
Lähdin puhujamatkalle Italiaan ja pakkasin mustaan salkkuuni
uuden käsikirjoitukseni.
Halusin käyttää luppoaikaa käsikirjoituksen korjaamiseen.
Samassa salkussa oli myös muistiinpanoni luentoani varten.
Saavuin lentokentälle Italiaan keskellä yötä.
Yö oli synkkä ja sateinen. Yhtään tähteä ei ollut näkyvissä.
Eräs pastori tuli hakemaan minua.
Työnsimme matkatavarakärryni parkkipaikalle.
Siinä oli matkalaukkuni ja musta salkkuni.
Hän käski minua menemään autoon sillä välin,
kun hän laittaa tavarani takakonttiin.
Sitten ajoimme tunnin matkan hänen kotiinsa.
Hän asui Pavarottin naapurissa. Oletteko kuulleet hänestä?
Satoi yhä, kun pääsimme perille noin yhden aikaan yöllä.
Hän avasi takakontin, ojensi minulle matkalaukkuni
ja sulki takakontin.
Kysyin, missä on salkkuni, jossa pidin käsikirjoitustani
ja muistiinpanojani.
Hän sanoi, että kärryssä oli vain matkalaukkuni.
Yö oli niin synkkä ja sateinen, ettei hän nähnyt mustaa salkkuani.
Sanoin, että meidän on ajettava takaisin.
Ajoimme takaisin lentokentälle. Matka vei toisen tunnin.
En nähnyt matkatavarakärryäni missään.
Menin löytötavaratoimistoon, mutta sielläkään ei ollut mitään.
Menin poliisiasemalle tekemään ilmoituksen kadonneesta salkusta.
"Ai, olet kadottanut salkun Italiassa", kuului vastaus.
He eivät halunneet vaivata itseään huolillani.
Omapa oli vikani.
Seuraavana aamuna ajoimme 160 kilometrin matkan
Adrianmeren rannikolle.
Konferenssi pidettiin siellä eräässä hotellissa.
Ensimmäinen aamu oli hyvin kaunis. Heräsin varhain.
Menin kävelemään rannalle ja sain kaverikseni koiran.
Meistä tuli hyvät ystävät.
Sitten palasin takaisin hotelliin.
Olin rukoillut ja kiittänyt Herraa siitä, että hän oli antanut
minulle näin mahtavan tilaisuuden.
Nyt saisin nähdä, halusiko Herra kirjani julkaistavaksi.
Silloin hän toisi sen takaisin.
Jos hän ei tuo sitä takaisin, hän ei halua sitä julkaistavaksi.
Sehän sopii minulle.
Kävi miten kävi, en aikonut kirjoittaa sitä uudestaan.
Kun kävelin rannalta takaisin ja palasin hotelliini,
eräs mies tuli luokseni ja tyrkkäsi salkkuni syliini.
Sitten hän käveli pois.
En tiedä, mitä oli tapahtunut.
Kaikki oli kuitenkin tallella salkussa.
Käsikirjoituksen sivut olivat menneet sekaisin,
joten järjestin ne uudelleen.
Niin se kirja julkaistiin.
Kuinka salkkuni matkusti yksikseen 160 kilometriä,
ja kuka oli tuo mies, joka sen minulle toi?
En ole koskaan saanut sitä selville.
Tämä ihmekirja löytyy siis myyntipöydästä.
Jeesus oli se henkilö, joka kertoi meille helvetistä.
Hän varoitti meitä siitä.
Kirjassa sanoin, että useimmat Jeesuksen varoituksista
annettiin uudestisyntyneille uskoville.
Kaksi poikkeusta koskivat fariseuksia.
Hän ei ikinä varoittanut syntisiä, että he joutuvat helvettiin.
Fariseuksia hän varoitti.
Tärkeintä on huomata, että hän varoitti eniten opetuslapsiaan.
Kun hän lähetti heidät työhön kaksittain, hän sanoi,
ettei niitä tarvitse pelätä, jotka voivat tappaa ruumiin.
Peljätkää häntä, joka voi tuhota ruumiin ja sielun helvetissä.
Tuo sotii rakkauden jumalan ajatusta vastaan.
Jumalan rakkaus on varmasti erilaista kuin ihmisten rakkaus.
Silti vertaamme Jumalaa itseemme.
Me emme halua satuttaa ketään emmekä tulla satutetuiksi.
Siksi emme usko, että Jumala voisi satuttaa ketään.
Haluan kiinnittää huomionne muutamaan historian tapahtumaan.
Raamatusta löytyy kaksi yllättävää tosiasiaa.
Ensiksi on huomioitava, kuinka harvoin Raamattu viittaa
Jumalan rakkauteen.
Ongelma syntyy, kun noita muutamia jakeita toistetaan saarnastuolista
niin usein, että koko Raamatun luullaan puhuvan rakkaudesta.
Se ei ole totta.
Raamatussa on yhteensä noin 34 000 jaetta.
Kuinka monessa jakeessa mainitaan Jumalan rakkaus?
36 jakeessa.
Ja yhteensä jakeita oli 34 000.
Yksinkertaistettuna voidaan sanoa, että yksi tuhannesta jakeesta
Raamatussa puhuu Jumalan rakkaudesta.
1. Mooseksen kirjassa ei puhuta mitään Jumalan rakkaudesta.
2. Mooseksen kirjassa se mainitaan kerran.
3. Mooseksen kirjassa ei ole yhtään mainintaa.
Ei myöskään 4. Mooseksen kirjassa.
5. Mooseksen kirjassa se mainitaan kerran.
Joosuan kirjassa ei kertaakaan.
Tuomarien kirjassa eikä Ruutin kirjassa kertaakaan.
Jotkin psalmit ylistävät Jumalan ikuisesti kestävää rakkautta.
Sananlaskuissa ei mainita Jumalan rakkautta kertaakaan.
Sitten tulevat profeetalliset kirjat.
Koko Jesajan kirjassa Jumalan rakkaudesta puhuu yksi jae.
Jeremian kirjasta löytyy samoin yksi jae.
Hesekielin kirjasta löytyy yksi jae.
Pikkuprofeetoista Daniel ei puhu siitä mitään.
Hoosean kirja mainitsee sen useasti.
Israelin Jumala käski Hooseaa naimaan prostituoidun.
Voitteko kuvitella otsikot:
"Saarnaaja ja prostituoitu naimisiin!"
Jumala varoitti häntä, että vaimo tulisi olemaan uskoton
ja pettämään Hooseaa.
Sitten hän käski Hooseaa ostamaan vaimo takaisin ja pitämään
häntä makuuhuoneessa, kunnes hän tulee järkiinsä.
Sitten Hoosean oli rakastettava häntä uudelleen.
Hoosea kysyi, miksi Jumala tahtoi hänen tekevän niin.
Jumala vastasi haluavansa Hoosean tuntevan, kuinka Jumala tuntee
Israelia kohtaan.
Sitten Hoosea ymmärtäisi Jumalaa.
Hoosea puhuu Jumalan rakkaudesta. Muut pikkuprofeetat eivät.
Mutta nämä kirjathan ovat Vanhassa testamentissa.
Entä Uusi testamentti?
Matteus ei mainitsekaan Jumalan rakkautta.
Markuskaan ei mainitse eikä Luukas.
Johannes puhuu siitä evankeliumissaan ja kirjeissään.
Roomalaiskirjeen yksi jae puhuu siitä.
Muut kirjeet eivät puhu siitä.
Ilmestyskirja ei mainitsekaan sitä.
Puhun siis Jumalan sanasta.
Kyllä Jumalan rakkaus mainitaan 36 kertaa.
Siihen se sitten jäikin.
Pyydän teitä pyytämällä tarkistamaan kaiken, mitä sanon.
Älkää uskoko minua.
En halua esittää mielipiteitäni, vaan opettaa Jumalan sanaa.
Mistä Raamattu sitten kertoo?
Mitä se kertoo meille Jumalasta?
Mitä meidän on kerrottava hänestä muille?
Jotkut kuulijani ovat sanoneet minulle,
että he ainakin haluavat kertoa kaikille Jumalan rakastavan heitä.
Jeesus ei kuitenkaan puhunut noin.
Apostolit eivät opettaneet noin.
Apostolien teoissa kerrotaan, kuinka seurakunta kasvoi
ja apostolit saarnasivat.
Sieltä löytyy monta apostolien käyttämää saarnaa.
Silti koko kirja ei puhu halaistua sanaa Jumalan rakkaudesta.
He eivät kertoneet ilosanomaa Jumalan rakkaudesta.
Luin teille, kuinka Paavali määrittelee ilosanoman.
Huomasitteko, ettei hän käyttänyt rakkaus-sanaa?
Silti olemme tehneet rakkaudesta ilosanoman.
Myöhemmin tänään aion puhua yhdestä jakeesta:
Joh. 3:16.
Minulta kysytään usein, mitä mieltä olen siitä jakeesta,
ikään kuin tuo jae sisältäisi koko Raamatun.
Tutkimme tuota jaetta myöhemmin.
Ilosanoman ydin ei ole Jumalan rakkaus.
Mistä siinä sitten on kyse?
Mitä maailman on kuultava Jumalasta?
Olenko pysäyttänyt nauhoituksen?
Yritetäänpä löytää joku helpommin ymmärrettävä sana.
Mitä meidän olisi saarnattava, jos ei rakkauden Jumalaa?
Toinen vaihtoehto on sanoa, että Jumala on hyvä.
Se on jo vähän lähempänä totuutta.
Hyvä-sanan merkitys on kuitenkin muuttunut niin paljon,
että on melkein loukkaavaa käyttää sitä kuvaamaan Jumalaa.
Sää tai ateria voi olla hyvä.
Koiratkin voivat olla hyviä.
Riittääkö, jos kutsumme Jumalaakin hyväksi?
Tuostakin sanasta on muuten tullut kirosana.
Hämmästyessä voidaan sanoa: "Hyvä Jumala!"
Kerran minua pyydettiin luennoimaan kolmeksi illaksi erääseen
englantilaiseen kaupungintaloon.
Minulta kysyttiin, mikä nimi sopisi luennolle.
En ole hyvä nimissä, joten annoin sille nimeksi "Hyvä Jumala".
Laskin leikkiä ja sanoin, että siihen mahtuu koko teologiani.
Kun saavuin siihen kaupunkiin näin joka puolella julisteita,
joissa oli kuvani ja teksti "Hyvä Jumala!"
Se toimi, koska tilaisuudet olivat täynnä kaikkina kolmena iltana.
Kannattaako meidän silti kertoa ihmisille vain Jumalan hyvyydestä?
Riittääkö se?
Ei riitä, koska hyvä-sanaa käytetään jo niin monessa
muussa yhteydessä.
Se ei riitä kuvaamaan Jumalaa.
Eräs mies tuli Jeesuksen luo, kutsui häntä hyväksi mestariksi
ja kysyi, mitä hänen oli tehtävä periäkseen ikuisen elämän.
Jeesus vastasi kysymällä, miksi mies kutsui häntä hyväksi.
Ainoastaan Jumala on hyvä.
Jos ottaisimme Jeesuksen vakavasti, emme käyttäisi hyvä-sanaa
muussa yhteydessä, kuin puhuessamme Jumalasta.
Kukaan muu ei yllä samaan hyvyyteen.
Mitä Jeesus oikeastaan sanoi tuolle miehelle?
Uskon, että hän halusi haastaa miehen ajattelemaan sanojaan
ja ymmärtämään, että puhuikin Jumalan kanssa.
Uskon, että Jeesus havitteli miehen vastausta.
"Miksi kutsut minua hyväksi?"
Me emme voi kuitenkaan puhua ihmisille Jumalan hyvyydestä.
Sana ei merkitse mitään.
Voisiko sanastostamme löytyä paremmin soveltuva sana?
Ainakin sana "vanhurskas".
Siitä haluaisinkin tänään puhua.
Jeesus kutsui rukouksessaan Jumalaa vanhurskaaksi isäksi.
Hän ei kutsunut Jumalaa rakastavaksi isäksi
vaan vanhurskaaksi isäksi.
Sallikaa minun puhua rakkaus-sanan muista ongelmista.
Rakkaus-sanaa käytetään nykyään niin vapaasti viittaamaan
kaikenlaisiin suhteisiin ja toimiin,
että sen merkitys on hämärtynyt.
Minä puhun englantia, en kreikkaa.
Englanninkielessä rakkaudella on monia merkityksiä,
kun taas kreikan kielessä oli monta rakkautta tarkoittavaa sanaa.
Niiden oikeasta käytöstä oltiin tarkkoja.
Yksi kamala sana on "epithumia".
Se kuulostaa pahalta ja sitä onkin.
Se tarkoittaa himoa.
Sellainen rakkaus on pahempaa kuin eläimellinen rakkaus.
Sellainen rakkaus käyttää muita hyväksi.
Se tekee muista objekteja.
Jätän tuon sanan sivuun.
Kreikan kielessä on kolme muuta rakkautta tarkoittavaa sanaa.
Ensimmäinen rakkautta tarkoittava sana on "eros".
Jos menee käymään Lontoossa Piccadilly Circuksen aukiolla,
voi siellä nähdä Eroksen patsaan.
Nimitys on väärä, mutta aukio sijaitsee aivan Sohon sydämessä.
Se on aivan Lontoon keskustassa.
Kreikan kielessä "eros" viittaa vetovoimaiseen rakkauteen.
Se siis viittaa pääasiassa miehen ja naisen väliseen rakkauteen.
Sana itsessään ei ole paha. Sitä voi käyttää hyvin.
Kun naisen ja miehen kemiat kohtaavat ja he rakastuvat,
on kyse eros-rakkaudesta.
Tätä sanaa ei ikinä käytetä Jumalan yhteydessä.
Sitä käytetään ihmisten välisestä rakkaudesta.
Se on viehätysvoimaista rakkautta.
Toinen sana, josta haluan puhua, on "philia".
Se viittaa kiintymysrakkauteen.
Se on ystävyysrakkautta, joka ei ole seksuaalista.
Kaksi naista tai miestä voi rakastaa toisiaan tällä tavoin.
Se viittaa mielen rakkauteen, ei ruumiin rakkauteen.
Kiintymysrakkaus on sitä, että tykätään samoista asioista.
Kiitos Herralle philia-rakkaudesta. Sitä on paljon.
Sitä ei kuitenkaan käytetä ikinä Jumalan yhteydessä.
Kreikkalaisilla oli kolmaskin sana, jota he eivät juuri käyttäneet.
Kristityt alkoivat käyttää sitä Jumalasta.
Tämä sana on "agape".
Tätä sanaa käytetään aina Jumalan rakkaudesta puhuttaessa.
Se tarkoittaa käytännön rakkautta.
Eros on vetovoimaista rakkautta, erityisesti tunteiden vetovoimaa.
Philia on enemmän älykästä, mieleen keskittyvää rakkautta.
Se on kiintymysrakkautta.
Agape-rakkaus on käytännön rakkautta.
Kun Jeesus halusi osoittaa, miltä agape-rakkaus näyttää,
hän kertoi vertauksen laupiaasta samarialaisesta.
Tuossa vertauksessa ei puhuta lainkaan tunteista.
Vertauksessa tapaavat samarialainen ja juutalainen,
joilla ei ollut minkäänlaista kiintymyssuhdetta.
Laupiaalla samarialaisella oli kuitenkin agape-rakkautta.
Hän pelasti tuon ryöstetyksi tulleen miehen hengen,
vei hänet majataloon ja maksoi hänen hoidostaan.
Se oli agape-rakkautta.
Papit olivat ohittaneet miehen luulleen häntä kuolleeksi.
Papit eivät saaneet koskea kuolleisiin,
muuten he tulisivat saastaisiksi.
Jeesus kysyi, kuka miehistä osoitti rakkautta? Samarialainen tietysti.
Emme ymmärrä sitä jännitettä, joka tuolloin vallitsi juutalaisten
ja samarialaisten välillä.
He olivat vihollisia.
Pohjoisesta Jerusalemiin matkalla olevat juutalaiset kävelivät
Jordan-joen itärantaa ja sitten kipusivat Jerikon
kohdalta vuorille Jerusalemiin.
Puolivälissä nousua sijaitsi majatalo,
jonka jäännökset ovat vieläkin näkyvissä.
Miksi juutalaiset käyttivät sellaista kiertoreittiä?
He eivät halunneet kulkea Samarian kautta.
He eivät halunneet tavata vihollisiaan.
Kerron teille valaisevan esimerkin.
Luin johannesburgilaisesta sanomalehdestä kertomuksen
valkoisesta kaivosesimiehestä, joka jäi loukkuun kultakaivokseen.
Kaivoksen käytävän katto oli romahtanut yhdestä kohtaa.
Kukaan ei halunnut mennä hakemaan häntä,
koska tilanne oli niin vaarallinen.
Lopulta tummaihoinen mies vaaransi henkensä pelastaakseen tuon
valkoisen esimiehen.
Hän löytyi tajuttomana ja joutui sairaalaan.
Vähitellen hän tuli tajuihinsa ja alkoi tervehtyä.
Kun hän oli tarpeeksi terve, hänen ystävänsä kysyi,
halusiko hän tavata pelastajansa.
Hän sanoi haluavansa tavata sen miehen, jotta voisi kiittää häntä.
Kun tummaihoinen mies ilmaantui paikalle, valkoinen mies kääntyi
seinään päin ja kieltäytyi puhumasta tämän kanssa.
Tällaisesta jännitteestä puhutaan laupiaan samarialaisen tarinassa.
Samarialainen-sanan olisi iskeydyttävä tajuntaamme.
Emme ymmärrä sitä, että maassa makaava mies oli vihollinen
eikä ehkä edes suostuisi puhumaan samarialaisen kanssa.
Se on agape-rakkautta, rakkautta teoissa.
Käytännön rakkaus vastaa muiden tarpeisiin.
Se ei riipu siitä, kenestä on kyse.
Agape-rakkauden takaa löytyy myötätuntoa,
mutta myötätunto on agapea vain silloin, kun se muuttuu teoiksi.
Jumalan rakkaus on tällaista.
Ei hän ole meihin ihastunut. Ei ole kysymys edes kiintymyssuhteesta.
Hän on toiminut puolestanne.
Hän on tuntenut myötätuntoa tarpeitamme kohtaan.
Tässä on se toinen syy.
On sitäkin silmiinpistävämpää, etteivät Jeesus ja opetuslapset
ikinä saarnanneet julkisesti Jumalan rakkaudesta.
Eikö ole erikoista?
Meille sitä saarnataan koko ajan.
Puhuin 500 evankelistan yleisölle Norjassa.
Monet tulivat juttelemaan kanssani sen jälkeen, kun olin opettanut.
Yksikin tyttö tuli luokseni itkien.
Hän sanoi, että olen vienyt hänen ilosanomansa.
Hänellä ei ollut enää ilosanomaa.
Jeesuksen onnistui kertoa Jumalasta muilla tavoin.
Apostolitkin tekivät niin. Miksemme me tee niin?
Siksi, ettemme ole oikein ymmärtäneet ilosanomaa.
Palatkaamme vanhurskas-sanaan.
Tuo sana sitoo koko Raamatun yhteen.
Jumala on vanhurskas.
Koko Raamattu julistaa Jumalan vanhurskautta.
Hän vaatii, että elämme vanhurskaasti, eli oikein.
Voitaisiin käyttää sanaa "oikeamielinen".
Tuo sana on hyvin mielenkiintoinen.
Oikeamielinen ihminen seisoo suorassa ja elää rehellisesti.
Hän elää Jumalan tavoin.
Jumala on vanhurskas.
Mitä tuolla tarkoitetaan?
Tämä on viestimme kadotetulle maailmalle.
Jos kerromme maailman ihmisille Jumalan rakastavan heitä ehdoitta
ja heidän olevan tuomiosta vapaita, he jatkavat vain entistä menoaan.
Siltä pohjalta ei aleta tehdä parannusta.
Mitä vanhurskaus sitten tarkoittaa?
Kaikki mitä Jumala tekee, on oikein.
Se on turvallista tietää.
Maailmankaikkeuden Luoja, joka asetti tähdet avaruuteen
ja Maa-planeetan kiertoradalleen, tekee aina kaiken oikein.
Tämä on raamatullisen jumalakäsityksen ydin.
Hän on vanhurskas, joten hän tekee kaiken oikein.
Annan yksinkertaisen esimerkin.
Mitä vauvalle tapahtuu, kun se kuolee?
Minä olen joutunut lohduttamaan vauvansa menettäneitä vanhempia.
He kysyvät, mitä Jumala tekee heidän vauvalleen.
Missä vauva on nyt?
Minun on ollut vastattava, etten tiedä.
Raamattu ei kerro, mitä Jumala tekee kuolleille vauvoille.
En voi sanoa jotain, mistä Raamattu ei puhu mitään.
Sanon silti tietäväni, että mitä tahansa Jumala vauvoille
tekeekin, on oikein.
Luotan siihen, että hän osaa tehdä oikein.
Tulevaisuudessa saatte selville, mitä vauvalle tapahtui.
Silloin ymmärrätte sen olleen oikein.
Joskus meidän on luotettava Jumalan oikeudenmukaisuuteen.
Hän on vanhurskas, joten hän tekee aina oikein.
Aabraham kiisteli Jumalan kanssa tästä aiheesta.
Jumala kertoi aikovansa tuhota Sodoman.
Aabraham kysyi, tuhoaisiko Jumala kaupungin,
vaikka sieltä löytyisi vanhurskaita.
Kiista jatkui ja vanhurskaiden luku pieneni.
Viimein Aabraham kysyi Jumalalta, tuhoaisiko hän kaupungin,
josta löytyisi vain yksi vanhurskas ihminen.
Jumala ei vastannut suoraan.
Hän kysyi, eikö maailman tuomari osaa toimia oikein.
Tämä oli Aabrahamin johtopäätös.
Jumalaan voi luottaa, jos hänen tietää olevan vanhurskas.
Ei tarvitse pelätä sitä, että Jumala toimisi väärin.
Ehkä kaikkia vastauksia ei saa heti ja joutuu luottamaan Jumalaan.
Tyttäreni kuoli muutama vuosi sitten 33 vuoden iässä.
Vanhemmat odottavat, että heidän lapsensa kuolevat heidän jälkeensä.
Sain tietää hänen tekevän kuolemaa. Lääkärit olivat luopuneet toivosta.
Silloin puhuin Herralle ja sanoin, että sinä tiedät,
kuinka tämä päättyy.
Onko tauti kuolemaksi?
Herra vastasi, että on.
Hän tulee asumaan minun luokseni.
Siitä hetkestä lähtien tunsin rauhaa,
jollaista ihminen ei voi käsittää.
Tiesin, etten voinut ymmärtää Jumalan ratkaisua sillä hetkellä.
Tyttäreni kuoli.
Nyt tiedän syynkin, koska Jumala paljasti sen myöhemmin.
Kuoleman aikaan minun piti vain luottaa siihen,
että Jumala tekee oikein.
Luotin siihen.
Sen jälkeen sain tietää syyn. Jumala todellakin toimi oikein.
Joitakin vastauksia emme saa tietää tässä elämässä
vaan vasta seuraavassa.
Sitten näemme, että Jumala on toiminut oikein.
Maailma jupisee, että Jumala tekee asioita väärin.
Miksi Jumala sallii tämän tai tuon?
Miksi hän tekee niin tai noin?
Jupisemme siitä, kuinka Jumala toimii väärin.
Itse asiassa sanomme, että osaisimme johtaa asioita paremmin
kuin Jumala.
Jos minä johtaisin maailmaa, tekisin näin.
Usko on sitä, että luottaa Jumalan toimivan aina oikein.
Aabrahamilla oli sellaista luottamusta.
Jumala pyysi häntä tappamaan ainoan poikansa uhrina Jumalalle.
Jumala pysäytti hänet viime hetkellä.
Hän halusi nähdä, luottaisiko Aabraham siihen,
että Jumala tekee aina oikein.
Jumalan vanhurskauden myönteinen puoli on se,
että hän tekee aina oikein.
Sen kääntöpuoli on se, ettei Jumala ikinä tee mitään väärin.
Näin ei voi sanoa maailman muista jumalista.
Niihin ei voi ikinä luottaa.
Jumala taas ei voi tehdä väärin.
Kerran kirjoitin paperille, mitä kaikkivaltias Jumala ei voi tehdä.
Aloin kirjoittaa.
Listaan tuli 31 asiaa, joita kaikkivaltias ei voi tehdä.
Ensimmäisenä oli, ettei hän voi valehdella.
Seuraavaksi oli, ettei hän voi pettää lupaustaan.
Kolmanneksi kirjoitin, ettei hän voi pakottaa meitä rakastamaan.
Kirjoittaessani tajusin, että minä olen tehnyt noita kaikkia.
Olen siis voimakkaampi kuin Jumala.
Oikeastaan se sai minut tuntemaan itseni yhä pienemmäksi.
Minä olen tehnyt asioita, joita itse Jumala ei voi tehdä.
Jos minä olisin ollut vanhurskas, en olisi voinut tehdä niin.
En olisi voinut valehdella tai kertoa rivoja vitsejä.
Hän ei ole ikinä tehnyt noin eikä ikinä tule tekemäänkään.
Se johtuu hänen luonteestaan.
Voimansa puolesta hän voisi tehdä mitä vain,
mutta hänen luonteensa rajoittaa häntä.
Vanhurskauteen sisältyy sekä hyviä että huonoja uutisia.
Otetaan huonot uutiset ensin.
Kuunnelkaa tarkasti, koska en halua teidän ymmärtävän
minua väärin.
Haluan kertoa teille, että Jumala rakastaa vanhurskautta
enemmän kuin ihmisiä.
Toistan tämän:
Jumala rakastaa vanhurskautta enemmän kuin ihmisiä.
Se johtuu hänen luonteestaan.
Vedenpaisumus todistaa tästä.
Jumala tuhosi kokonaisen sukupolven vain siitä syystä,
etteivät ihmiset olleet vanhurskaita.
Vaikka Jumala ei olekaan tehnyt sitä uudelleen,
hän aikoo tehdä sen aikojen lopussa.
Jeesus sanoi, että lopun ajat tulevat olemaan niin kuin
Nooan päivät.
Jumala rakastaa vanhurskautta enemmän kuin ihmisiä.
Muuten hän ei olisi voinut sallia vedenpaisumusta Nooan päivinä.
Maailman on vaikea hyväksyä tätä. Siihen on vaikea uskoa.
On kyse siitä, ettei Jumala ole ainoastaan meidän Luojamme
ja se Jumala, joka pitää meitä koossa.
Hän on myös koko ihmiskunnan tuomari.
Tulee päivä, jolloin Jumala tarkistaa ihmisten tilit.
Tämä tosiasia unohtuu, kun ihmiset keskittyvät ehdottomaan rakkauteen.
He eivät usko, että ehdottoman rakkauden Jumala voisi luopua
yhdestäkään ihmisestä.
Jumalan vanhurskaudesta voisi sanoa kaksi asiaa.
Eräänä päivänä Jumala tulee rankaisemaan kaikkea pahaa.
Jos hän antaisi pahan jatkua ikuisesti,
hän ei olisi vanhurskas Jumala.
On mielenkiintoista, että jopa ei-uskovaiset ovat tätä mieltä.
Miksi Jumala ei rankaise pahantekijöitä, he kysyvät.
Siihen on hyvin yksinkertainen syy.
Minua aina hymyilyttää, kun ihmiset kysyvät,
miksei Jumala rankaise pahantekijöitä.
Miksei Hän hävitä kaikkia ongelmia aiheuttavia ihmisiä,
jotta me muut voisimme nauttia elämästä?
Ei-uskovaiset kysyvät, miksei Jumala tappanut Hitleriä
tai hävittänyt tätä tai tuota ihmistä.
Samalla he ovat varmoja siitä, että hävittäessään pahat ihmiset
Jumala silti säästäisi heidät.
Varsin erikoinen olettamus.
Jos Jumala suostuisi vaatimukseemme ja hävittäisi kaiken pahan nyt,
yksikään meistä ei selviäisi.
Tämä huone olisi tyhjä, jos Jumala rankaisisi syntiä heti.
Teillä ei olisi julistajaa tänään, koska en olisi täällä,
jos Jumala olisi antanut minulle ansioni mukaan.
En olisi saanut elää 80-vuotiaaksi.
Hän pidättää rangaistusta,
jotta jokaisella olisi mahdollisuus katua ja tulla vanhurskaaksi.
Tämä on ainut syy, miksi Jumala ei tuhoa kaikkia pahoja ihmisiä heti.
Muuten hänen olisi tuhottava meidät kaikki.
Jokainen meistä on pilannut osan Jumalan luomakuntaa.
Olemme tehneet sen olemalla itsekkäitä ja ahneita.
Jokainen meistä on tekemässä tavalla tai toisella maailmasta
huonompaa paikkaa muille ihmisille ja Jumalalle.
Jumala kuitenkin antaa meidän elää ja sallii pahojen menestyä.
Kuinka ihmeellisen kärsivällinen Jumala meillä onkaan.
Mutta koska hän on vanhurskas, hänen täytyy eräänä päivänä
tehdä loppu uusien mahdollisuuksien aikakaudesta.
Hänen on annettava ihmisille heidän oman valintansa mukaan.
Jokaisen miehen, naisen ja lapsen on kohdattava tuomiopäivä.
Sen täytyy tulla, jos Jumala on vanhurskas.
On korostettava, että mikään tässä maailmassa ei kannata.
Synti, paheet ja rikollisuus eivät kannata kuin korkeintaan hetken.
Pitkällä tähtäimellä ne eivät kannata,
muuten Jumala ei olisi oikeamielinen. Ymmärrättekö?
Hän on jo määrännyt päivän, jolloin kaikki päättyy.
Sinä päivänä ei anneta enää uutta mahdollisuutta.
Ovi sulkeutuu. On liian myöhäistä.
Hänen täytyy tehdä enemmänkin.
Pahan rankaiseminen ei riitä, vaan Hänen täytyy myös karkottaa se.
Myös sen Jumala on päättänyt tehdä.
Hän aikoo luoda upouuden maailmankaikkeuden,
uuden taivaan ja uuden maan. Kaikesta tulee uutta.
Tiedämme yhden asian tuosta uudesta maailmankaikkeudesta.
Siellä asuu vanhurskaus.
Siellä vallitsee oikeamielisyys.
Siinä maailmassa ei ole syntiä, paheita, rikoksia tai sairautta.
Se on maailma ilman minkäänlaista pahuutta.
Mikään ei sodi Jumalan tahtoa vastaan.
Jumala hyväksyy pahuuden nyt, koska hän tahtoo antaa meille
mahdollisuuden valmistautua tuohon uuteen maailmaan.
Emme ole vielä valmiita.
Jos menisimme tuohon uuteen maailmaan nyt,
pilaisimme ja saastuttaisimme sen hyvin nopeasti.
Jumala on tehnyt suunnitelman vapauttaakseen meidät
ja tehdäkseen syntisistä ihmisistä pyhiä.
Hän haluaa tehdä väärämielisistä vanhurskaita.
Hänen lunastussuunnitelmansa toteutuminen vie aikaa.
Yhtenä päivänä meistä tulee täydellisiä.
Mainitsinko vaimoni jo eilisessä kokouksessa?
Taisin puhua siitä iltapäivällä. Kerron teille varmuuden vuoksi.
Vaimollani on enemmän uskoa kuin minulla.
Yksi opettamani asia koettelee hänen uskoaan enemmän kuin
mikään muu.
Hän melkein putoaa epäuskon kuiluun.
Kerron hänelle, että eräänä päivänä hänen aviomiehestään
tulee täydellinen.
Hänellä on vaikeuksia uskoa siihen.
Jos hänen uskonsa perustuisi kokemukselle,
hän ei voisi uskoa sitä.
Minunkin on uskottava, että vaimostani tulee täydellinen.
Siihen nyt onkin helpompi uskoa.
Hän sanoi kuitenkin yrittävänsä perustaa uskonsa
Jumalan lupauksiin.
Älkää rakentako uskoanne kokemuksen varaan
vaan Jumalan lupausten varaan.
Jumala ei ole jättänyt työtään minussa kesken.
Kirjoittakaa kylpyhuoneenne peiliin seuraava lause:
"Jumalan työ minussa on vielä kesken."
Muistuttakaa siitä itseänne joka aamu.
Jumalan Raamatussa paljastama suunnitelma on niin ihmeellinen,
ettei kukaan olisi voinut sitä arvata.
Hän aikoo tehdä pahoista ihmisistä hyviä.
Kerran minua pyydettiin saarnaamaan lakimiesten vuosittaisessa
jumalanpalveluksessa Lontoossa.
Strandin alueella Lontoossa on kirkko nimeltä Temple.
Menin saarnaamaan tuolle joukolle.
Paikalle saapui lakimiehiä ja tuomareita.
Siinä vasta oli tuimannäköinen seurakunta.
He näyttivät julmilta jopa ilman peruukkejaan.
Saarnastuolista näin myös edesmenneen Lordi Denningin,
joka oli yksi parhaista lakimiehistämme.
Hän luki päivän raamatuntekstin.
Ilmapiiri oli niin raskas, että päätin aloittaa vitsillä.
Kirkko oli muodoltaan pyöreä, ja siellä kaikui erittäin pahasti.
Sanoin kuulleeni, että tämän seurakunnan agnostiikka
on kamalaa.
Kaikki olivat hiirenhiljaa, eikä kukaan edes hymyillyt.
Sitten jatkoin lukemalla raamatuntekstin.
Luin Roomalaiskirjeen luvusta 8.
Mikä laille oli mahdotonta, sen Jumala teki.
Sanoin yleisölleni, että se on heillekin mahdotonta.
Rangaistuksen saaminen ei muuta pahaa miestä hyväksi.
Mikä laille oli mahdotonta, sen Jumala teki.
Sanoin yleisölleni, että se on heillekin mahdotonta.
Rangaistuksen saaminen ei muuta pahaa miestä hyväksi.
Olen työskennellyt vankiloissa ja nähnyt pahimpien miesten
muuttuvan toisiaan rakastaviksi veljiksi.
Sen tekee vain ilosanoma.
Yksi rakkaista ystävistäni on kreikkalainen mies nimeltä
Chris Lambrianou.
Ette ole kuulleet hänestä, mutta olette saattaneet kuulla hänen
pomoistaan, Krayn veljeksistä.
Onko kukaan kuullut heistä?
He johtivat kiristysjengiä Itä-Lontoossa.
He uhkailivat ihmisiä ja keräsivät heiltä rahaa.
He olivat Lontoon pahin jengi, ja jotkut poliitikot suojelivat heitä.
Poliisilta vei vuosia saada heidät oikeuteen.
Ystäväni Chrisin tehtävä oli hävittää ruumiita.
Sitten hän jäi kiinni ja sai elinkautisen tuomion yhdessä
Englannin huonomaineisimmassa vankilassa.
Hänet laitettiin eristysselliin.
Sellin rautainen sänky oli kiinnitetty lattiaan sementillä.
Sellissä ei ollut mitään muuta.
Hän oli eristyssellissä vuosia ja yritti itsemurhaa.
Hänellä ei ollut tulevaisuutta.
Sitten hän sai pahvilaatikollisen kirjoja.
Yksi kirjoista oli Raamattu.
Hän oli kuullut Raamatun tekevän ihmisille hyvää,
joten hän laittoi sen tyynynsä alle yön ajaksi.
Hän alkoi vihdoin nukkua yönsä hyvin.
Hän totesi Raamatun olevan todellakin hyväksi,
joten hän päätti pitää sitä rintataskussaan päivisin.
Hän alkoi voida yhä paremmin, joten hän päätti lukea sitä.
Hän alkoi lukea Isästä, Pojasta ja Pyhästä Hengestä.
Yhtenä yönä hän heräsi sängyssään ja näki kolme parrakasta miestä
seisomassa sänkynsä jalkopäässä.
Hän sanoi, että tehän olette Isä, Poika ja Pyhä Henki.
Keskimmäinen hahmo pyysi häntä seuraamaan itseään.
Se muutti miehen.
Hän ei päässyt heti vankilasta pois.
Vankilan ympärillä oli pelkkää paljasta maata.
Hän sai luvan muuttaa sen kauniiksi puutarhaksi.
Hänelle annettiin siemeniä ja hän istutti pihalle kasveja.
Siitä tuli ihana puutarha.
Sitten hän pääsi vapaaksi.
Minä en tiennyt tästä mitään.
Kerron teille kuinka tapasimme.
Lontoolainen kristillinen radioasema tuotti ohjelmaa,
jossa studioon pantiin keskustelemaan kaksi ihmistä.
Heidät oli valittu niin, etteivät he olleet entuudestaan tuttuja.
Sitten katsottiin, miten he tulivat juttuun suorassa lähetyksessä.
Kun he pyysivät minua mukaan, kysyin, kuka olisi vastassani.
He kertoivat kutsuvansa Chris Lambrianoun,
joka hävitti Crayn jengin ruumiita. En tiennyt, tulisimmeko toimeen.
Astuimme sisälle studioon juuri ennen lähetyksen alkamista.
Rakastuimme toisiimme viidessä minuutissa.
En tarkoita eros-rakkautta.
En tarkoita edes philia-rakkautta. Välillemme syntyi agape-rakkaus.
Olemme siitä lähtien olleet ystäviä.
Hän toimii nykyään oxfordilaisessa oikeustalossa.
Kun nuoria miehiä tuodaan oikeuteen eteen,
hän puhuu heidän puolestaan tuomarille.
Usein tuomari tuomitsee rikollisen asumaan vuoden Chrisin kanssa.
Sellaisia tuomioita.
Se on ihmeellistä.
Toivoton, paha mies muuttui kokonaan.
Nyt antaisin hänen vahtia omia lapsiani.
Tätä on ilosanoma.
Pahasta miehestä tuli hyvä mies.
Hänestä tulee vielä täydellinen mies.
Sitten hän on valmis uutta maailmaa varten.
Ymmärrättekö, mitä ajan takaa? Jumala on vanhurskas.
Paavali sanoi, ettei häpeä ilosanomaa,
koska se on Jumalan pelastava voima niille jotka uskovat.
Ilosanomassa paljastuu - mikä? Jumalan rakkausko?
Ei, vaan Jumalan vanhurskaus.
Se on varhurskautta, joka tulee kokonaan uskosta.
On kirjoitettu, että vanhurskas elää uskostaan.
Ilosanomassa on kyse vanhurskaudesta.
Se on vanhurskautta, jonka saamme lahjaksi.
Meidän ei tarvitse tuottaa sitä mitenkään.
Se on Jumalan vanhurskautta, jonka hän haluaa antaa meille.
Hän pyytää meitä vain uskomaan ja luottamaan häneen.
Hän haluaa maailman, joka on täynnä vanhurskaita ihmisiä.
Hän haluaa meidän kuuluvan siihen joukkoon.
Tämä on ilosanoma.
Onko minulla vielä aikaa jäljellä?
Kuinka Jumala tekee tämän?
Hän toimii kaksivaiheisesti.
Ensimmäistä vaihetta voi kutsua oikeutukseksi.
En tykkää tuosta sanasta.
Se pohjautuu latinaan ja on liian pitkä.
Tykkään enemmän Papua-Uusi-Guinean pidgin-englannin sanasta.
Pidgin-englanti on yksinkertaistettua englantia.
Siinä sana "oikeutus" käännettiin muotoon:
"Jumala sanoo, että olen okei."
Tykkään tuosta.
Jumala sanoo: "Hän on okei."
Silloin tietää olevansa Jumalan hyvissä kirjoissa.
Silloin synnit on saatu anteeksi ja ne on unohdettu.
Sitä kutsutaan vanhurskauden syytteeksi.
Jumala pitää meitä vanhurskaina jo heti alusta alkaen.
Tässä uudistuneessa suhteessa hän alkaa välittää
meille vanhurskautta.
Sitä kutsutaan pyhittämiseksi.
Tämä kaikki kuuluu pelastumiseen.
Pelastuminen ei tarkoita ainoastaan sitä, että saadaan synnit anteeksi
ja päästään taivaaseen.
Pelastumisesta alkaa uusi suhde Jumalaan.
Silloin hän alkaa vanhurskauttaa meitä.
Pohjois-Englannissa on eräs mies, joka johtaa poikakoulua.
Sinne joutuvat nuoret miehet, joilla on vaikeuksia.
He ovat siis nuorisorikollisia.
Tuo mahtava rehtori rakastaa näitä poikia agape-rakkaudella.
Hän kertoi minulle pojasta, johon mikään hoito ei tepsinyt.
Hän yritti eri rankaisukeinoja, eivätkä ne toimineet.
Sitten hän yritti antaa palkintoja.
Hän kokeili kaikkia keinojaan, mutta vihainen nuori mies
pysyi ennallaan.
Lopulta rehtori kutsui pojan toimistoonsa ja sanoi,
että on koettanut kaikin keinoin auttaa poikaa aloittamaan
uuden elämän.
Hän sanoi, ettei poika ollut muuttunut.
Sitten hän sanoi, että on olemassa vielä yksi keino.
Hän sanoi tarvitsevansa pojan luvan sen keinon käyttöön.
Hän kertoi haluavansa adoptoida pojan omakseen.
Hän ottaisi pojan asumaan luokseen.
Hän antaisi pojalle nimensä.
Jos poika joutuisi vaikeuksiin, rehtori kantaisi vastuun.
Poika ei ollut uskoa korviaan.
Hän kuitenkin suostui.
En voi sanoa, että tuo poika muuttui kokonaan heti,
kun muutti rehtorin luo asumaan.
Silti hänen muuttumisprosessinsa alkoi juuri sillä hetkellä.
Hän alkoi muuttua paremmaksi.
Näin Jumala toimii meidän kanssamme.
Hän antaa syntimme anteeksi, kohtelee meitä vanhurskaina
ja alkaa kutsua meitä lapsikseen.
Jos teemme väärin, hän saa siitä syytteet.
Eikö olekin ihanaa?
Tämä on vanhurskauden ilosanoma.
Kun saarnaan vankiloissa, en tarjoa vangeille rakkautta
vaan vanhurskautta.
Jokainen tapaamani ihminen toivoo sisimmässään voivansa olla
parempi ihminen.
Kysyn heiltä, ovatko he niin hyviä ihmisiä kuin he siinä
elämänvaiheessa toivoisivat olevansa.
Jokainen katuu jotain.
Jokainen toivoo, että olisi voinut olla parempi.
Ilosanoma on se, että meistä voi tulla parempia.
Vain Jumala voi tehdä sen.
Hän voi tehdä meistä pyhiä.
Hän tekee sitä parhaillaan.
Saamme nähdä ihmisten muuttuvan.
Heistä tulee parempia ja lopulta parhaita.
Se johtuu vanhurskauden ilosanomasta.
Pysähdyn tähän.
Voisin kertoa lisääkin, mutta jätetään se seuraavaan kokoukseen.
Haluan päästä Joh. 3:16 jakeeseen.
Tuo jae askarruttaa teitä, ja haluaisin puhua siitä teille.
Laulamme vielä yhden laulun.
Saarnan jälkeen hyvä ylistää.
Suomennos: Hanna Tischer