o
David Pawson: "Kuinka Raamattua luetaan"
Aloitan esittämällä teille 5 kysymystä.
Olen pyytänyt yleisöjä eri maissa vastaamaan näihin kysymyksiin.
Kuinka moni teistä uskoo, että Raamattu on Jumalan sanaa?
Kiitos.
Kuinka moni teistä uskoo, että tämä on maailman tärkein kirja?
Nostakaa kätenne ylös. Olettepa yksimielisiä.
Kolmas kysymys: Kuinka moni teistä on lukenut Raamatun?
En kysynyt, kuinka moni on lueskellut Raamattua.
Kuinka moni teistä on lukenut koko Raamatun?
Nyt nousee vähemmän käsiä.
Kuinka moni teistä on lukenut jonkin muun kirjan kokonaan?
Tässä on jotain mätää.
Sanoitte Raamatun olevan tärkein kirja,
mutta luette muita kirjoja enemmän, kuin sitä.
Viides kysymys. Miettikää tarkasti, ennen kuin nostatte kätenne.
Herra näkee teidät.
Kuinka moni teistä aikoo lukea koko Raamatun?
Minun kannatti siis tulla tänne Kapkaupunkiin.
Jos lukee kolme lukua arkipäivisin ja viisi lukua sunnuntaisin,
saa käytyä koko Raamatun läpi vuodessa.
Siinäpä teille hauska kotitehtävä.
Kävin Englannissa erään vanhan kaivostyöntekijän luona.
Hän oli noin 85-vuotias.
Hän istui takkatulen ääressä ja luki Raamattua.
En koskaan nähnyt hänen lukevan mitään muuta.
Kysyin häneltä, lukiko hän Raamattua läpi.
Olin silloin vasta tullut uskoon.
En ollut itse edes harkinnut sellaista.
Hän vastasi, että totta kai.
Kysyin, montako kertaa hän on lukenut sen.
Hän vastasi, että nyt on meneillään 18. kerta.
Kysyin, miksi hän jatkoi.
Hän sanoi, ettei halunnut jäädä mistään vaille.
Raamattuhan on rakkauskirje.
Kun olin ilmavoimissa, kihlattuni kirjoitti minulle rakkauskirjeitä.
Kannoin niitä univormuni taskussa.
Kun muutimme äskettäin -
tarkoitan siis 25 vuotta sitten -
löysin kasan kirjoittamiamme rakkauskirjeitä.
Ne olivat hajoamispisteessä ja melkein murenivat,
kun niitä käsitteli.
Niitä oli luettu yhä uudelleen ja uudelleen.
Veroviraston kirjeille ei koskaan käy niin.
Rakkauskirjeitä luetaan yhä uudelleen.
Sanoista puristetaan kaikki mehu irti.
Ne otetaan esille ja luetaan uudelleen.
Pidelkää Raamattuanne tällä tavalla.
Laittakaa sidontapuoli alaspäin.
Kertokaa minulle, ovatko sivut täältä katsoen likaisia.
Ovatko kaikki sivut yhtä likaisia?
Siitä näkee, miten luette Raamattuanne.
Kuulin nuoresta pojasta, joka kirjoitti kirjeitä tyttöystävälleen.
Kuoreen hän kirjoitti kirjaimet: S.R.S.
Tekeekö kukaan teistä niin?
Ne tarkoittivat: Sinetöity Rakastavin Suudelmin.
Eikö olekin romanttista?
Hän kertoi tyttöystävälleen, että kirjeen saadessaan hän suutelee
ensin kirjekuorta.
Hän ajatteli, että sillä tavoin heidän huulensa kohtaavat.
Tyttö punastui ja sanoi, että kostuttaa kuoriliiman
koiransa nenällä.
Siihen katosi romantiikka.
Ihmiset lukevat Raamattuaan yhä uudelleen, koska se on
rakkauskirje Jumalalta.
Mainitsin jo aamulla, että tämä Raamattu oli hajoamispisteessä.
Siitä putoili sivuja.
En tykkää ajatuksesta, että minun olisi hankittava uusi Raamattu.
En tykkää uusista kengistä enkä uusista Raamatuista.
Vanhat kengät ja vanhat Raamatut tuntuvat mukavammilta.
Olen kirjoittanut niin paljon asioita muistiin näille sivuille,
etten halunnut luopua siitä.
Aiemmin tänä vuonna kävin Romaniassa, ja kun yritin lukea
Raamattuani, sivut tippuivat lattialle.
Eräs nuori mies pyysi minua antamaan Raamattuni hänelle.
Mietin, mitä hän aikoi.
Hän toi sen takaisin neljä tuntia myöhemmin.
Kaikki sivut oli sidottu takaisin omille paikoilleen.
Hän ei olisi voinut keksiä parempaa lahjaa.
Se oli hieno ele. Hän oli ammatiltaan kirjansitoja.
Myönnän, ettei Raamattua ole helppo lukea.
Ensinnäkin sen koko.
Se on monisivuinen kirja.
Se sisältää noin 750 000 sanaa.
Minulla on kotona läpinäkyvä muovikortti.
Sen sivut ovat noin 3,8 cm pitkiä.
Siihen on mikrokuvattu koko Raamattu.
Eikö olekin hienoa? Varsinainen taskuraamattu.
Tuollaista korttia voi kuljettaa helposti taskussa.
Toisessa taskussa on sitten kannettava mikroskooppia.
Olen käyttänyt tavallista mikroskooppia lukeakseni Raamattua
tuolta pieneltä muovinpalaselta.
Se on suuri kirja.
Se kirjoitettiin kauan aikaa sitten, kaukana täältä,
ihan erilaisessa kulttuurissa.
Täältä ei löydy mitään mainintaa televisiosta tai tietokoneista.
Sieltä ei löydy puoliakaan meidän päivittäistavaroistamme.
Raamattu käsittelee enemmänkin maaseudun elämää.
Se sijoittuu paikkaan, joka on tuhansien kilometrien päässä.
Se kirjoitettiin 2000 vuotta sitten.
Se on täynnä historiaa, joka oli muuten koulussa inhokkiaineeni.
Minä muuten pärjäsin koulussa kaikista huonoiten uskonnossa.
Erityisen huono olin raamatuntutkimuksessa.
Se johtui tylsästä opettajastamme, jota urheilu kiinnosti enemmän
kuin Raamattu.
Minun mielestäni koulussa olo oli lähes yhtä tyhjän kanssa.
Kun ihmiset alkavat lukea Raamattua,
he lopettavat 3. Mooseksen kirjan kohdalla.
1. Mooseksen kirja on täynnä tarinoita ja ihmiskohtaloita.
2. Mooseksen kirja on myös täynnä kertomuksia.
3. Mooseksen kirja onkin jo raskaampaa luettavaa.
Se kertoo uhreista, joita emme harrasta.
Ihmisten on muutettava ajattelutapaansa.
On sopeuduttava Raamatun erilaiseen maailmaan.
Sukulistat ne vasta jotain ovatkin.
Sivu sivun perään kerrotaan, kenelle syntyi minkäkin
niminen lapsi.
Eivät he muuta tehneetkään, kuin synnyttivät.
Sitä jatkui satojen vuosien ajan.
Kun kirkkorakennuksemme valmistui, halusin kaikkien tietävän,
että meillä luetaan koko Raamattua.
Keksin, että luemme koko Raamatun yhdessä ääneen,
emmekä pidä taukoja.
Tiesin, että se saattaisi kestää yli 80 tuntia.
Se vei lopulta 82 tuntia.
Aloitimme lukemisen sunnuntai-iltana ja saimme
Raamatun loppuun torstaiaamuna.
Jokaiselle oli annettu 15 minuutin mittainen raamatunlukuvuoro.
Sitten oli seuraavan lukijan vuoro.
Jokaisen oli tultava 15 minuuttia ennen omaa vuoroaan
ja jäätävä vielä 15 minuutiksi oman vuoronsa jälkeen.
Näin varmistimme, että kuulijoita oli aina paikalla.
Ällistyimme tämän projektin seurauksista.
Kuulijoiden kokonaismäärä kohosi 2000 henkeen.
Jotkut tulivat puoleksi tunniksi, mutta jäivätkin aamuun asti.
He sanoivat, etteivät olleet ikinä kuulleet sellaista raamatunlukua.
He eivät olleet kuulleet kenenkään lukevan kokonaista raamatunkirjaa.
He olivat kuulleet vain pieniä palasia.
Luemme Raamattua eri tavalla, kuin muita kirjoja.
Lukisitko dekkaria tällä tavalla?
Lukisitko Agatha Christietä tai Sherlock Holmesia näin?
Ensimmäisenä päivänä lukisit puolikkaan sivun 13. luvusta.
Voisitko sanoa ravinneesi sieluasi sillä kirjalla?
Seuraavana päivänä lukisit kappaleen luvusta 20.
Seuraavaksi lukisit hieman lukua kolme.
Luetko muita kirjoja tällä tavalla?
Miksi kohtelet Raamattua niin?
Et ikinä pääse juonesta jyvälle sillä tavalla.
Tämä on rakkausromaani.
Romantiikka jatkuu alusta loppuun saakka.
Kirja kertoo isästä, joka etsii pojalleen morsianta.
Eikö olekin romanttista?
Kirja päättyy häihin, ja rakastavaiset elävät onnellisina
elämänsä loppuun asti.
Erään romanttisen tarinan loppuun oli tullut painovirhe.
"He menivät naimisiin, ja elivät onnellisina siitäkin huolimatta."
Se on varmasti lähempänä totuutta, kuin alkuperäinen loppulause.
Raamattu on siis rakkauskertomus.
Raamatun keskeltä löytyy eroottinen rakkauslaulu.
On kyse romanssista ja historiankirjasta.
Se alkaa aiemmin ja päättyy myöhemmin kuin mikään muu
historiankirja.
Muut historiankirjat eivät ala kertomuksen alusta,
eivätkä ne jatku loppuun asti.
Kukaan ei ole ollut todistamassa alkua eikä loppua.
Vain Jumala tietää ne asiat.
Vaikka en pitänyt koulussa historiantunneista,
nykyään rakastan historiaa.
Rakastan sitä, koska se on Jumalan käsikirjoittama kertomus,
jonka mukaan hän johdattelee historian tapahtumia.
Palataanpa aikaan, kun luimme Raamatun kerralla läpi.
Ihmisten elämä muuttui vain siitä syystä, että Jumalan sanaa
luettiin ääneen.
Mainitsen kaksi esimerkkiä.
Kaupunkimme pormestari oli eräs pieni mies,
joka oli nimeltään Alderman Sparrow.
Hän oli roomalaiskatolinen ja sanoi minulle kuulleensa,
että aiomme lukea Raamatun läpi.
Hän sanoi, ettei ollut ikinä kuullut kenenkään tehneen niin.
Saisiko hän pormestarina ottaa siihen osaa?
Suostuin mielelläni.
Sanoin hänelle, että tiistaina olisi vielä yksi vuoro vapaana.
Pyysin häntä tulemaan kello 15.30, ja hän lupasi tulla
vaimonsa kanssa.
Hän kysyi, saisiko hän tulla paikalle virkapuvussaan.
Pormestarit kantavat Englannissa painavaa kultaketjua.
Hän kysyi, saako pukeutua kultaketjuunsa.
Vastasin, että hän saa, kunhan pukee jotain muutakin ylleen.
Hän ilmaantui paikalle tiistaina ilman vaimoaan.
Kysyin, missä hänen vaimonsa oli.
Hän selitti, että heille oli tullut yllätysvieraita.
Vaimo oli joutunut nousemaan jo aamuvarhaisella siivoamaan
ja leipomaan ja pahoitteli, ettei ollut päässyt tulemaan.
Hän kysyi, mistä kohdasta hänen oli luettava.
Sanoin hänen saavan sen selville, kun hänen vuoronsa tulee.
Uskotteko, että hän luki Sananlaskujen luvun 31?
Tiedättekö, mitä siellä sanotaan?
Siellä kerrotaan vaimosta, joka nousee jo aamuvarhaisella
siivoamaan ja laittamaan ruokaa perheelleen.
Häntä alkoi hymyilyttää.
Sitten hän luki, kuinka vaimon mies on tunnettu ja istuu
kaupungin porteissa muiden maanvanhinten kanssa.
Luettuaan hän tuli istumaan viereeni ja sanoi, että hänestä
oli kirjoitettu Raamatussa!
Sanoin, että niin käy usein.
Hän sanoi, että hänen oli ostettava itselleen Raamattu.
Hän meni iloisena takaisin vaimonsa luo.
Myöhemmin keskiviikkona eräällä naisella oli lukuvuoro.
Hän ei ollut kertonut meille, että oli sopinut samalle iltapäivälle
tapaamisen lakimiehensä kanssa.
Hän halusi keskustella avioeron vireille panemisesta.
Arvatkaapa, mikä luku sattui hänen kohdalleen?
Malakian kirjan 3 luku.
Tunnettehan kaikki sen?
Nainen luki: "Näin sanoo Herra: Minä vihaan avioeroa."
Tuo nainen ei mennytkään tapaamaan lakimiestä,
ja on yhä edelleen naimisissa miehensä kanssa.
Kaikki tuo vain sen tähden, että Jumalan sanaa luettiin ääneen.
Voisin jatkaa tätä koko päivän. Kerron vielä yhden tarinan.
Noihin aikoihin pidimme kuukausittaisen bisnestapaamisemme
seurakunnassa.
Nuo bisnestapaamiset olivat seurakuntamme parhaita kokouksia.
Vaimonikin kertoo ikävöivänsä noita kokouksia eniten.
Voitteko uskoa?
Johdimme Herran liiketoimia Herran tavalla.
Yhdessä kokouksessa eräs nainen sai sanan Herralta.
"Haluan, että annatte rahaa muille tämän kaupungin kirkoille."
Tähän reagoitiin haukkomalla henkeä.
Olimmehan antaneet rahaa köyhille ja lähetystyöntekijöille,
mutta emme koskaan muille seurakunnille.
Ajateltuamme asiaa päätimme tehdä, niin kuin Herra käski.
Menin pankinjohtajamme puheille.
Hänen nimensä oli Julius Caesar. En narraa teitä.
Sanoin hänelle, että halusin avata uuden tilin.
Kerroin, että laitamme sinne rahaa muita seurakuntia varten.
Hän ei ollut sellaisesta kuullutkaan.
Avasin tilin ja laitoin sinne satoja puntia.
Emme kuitenkaan tienneet, mitä seuraavaksi piti tehdä.
Sehän vaikuttaisi röyhkeältä, jos menisimme vain tarjoamaan
rahaa jollekin toiselle seurakunnalle.
Siitähän voisi vaikka loukkaantua.
Kuulostaisi siltä, ettemme usko heidän osaavan hoitaa talouttaan.
Rahaa siis vain kertyi tilille.
Sitten Gildfordin alueelle iski tornado.
Monia rakennuksia tuhoutui.
Yhden vasta rakennetun roomalaiskatolisen kirkon
katto vahingoittui.
Sanoimme Herralle, ettei hän varmaankaan tarkoittanut
tuota seurakuntaa.
Emme kuitenkaan saaneet vastausta.
Kirjoitin ison shekin ja menin tapaamaan sitä pientä
irlantilaista pappia.
Sellainen hän oli.
Ojensin hänelle rahat ja käskin häntä panemaan katon paikoilleen.
Hänen olisi käynyt huonosti, jos hänellä olisi ollut heikko sydän.
Hän sanoi, ettei ollut ikinä kuullut baptistien rahoittavan
roomalaiskatolista kirkkoa.
Hän kysyi, miksi teimme niin.
Sanoin, että Herra käski meidän tehdä niin.
Hän sanoi, että tehän olette se raamattukirkko.
Hän oli kuullut tempauksestamme lukea Raamattu läpi.
Hän sanoi, etteivät hänen seurakuntalaisensa tunne Raamattua,
eikä hänkään oikeastaan tunne.
Hän kyllä saarnasi sunnuntaisin, muttei jakanut mitään Raamatusta.
Sitten hän kysyi, voisiko joku seurakunnastamme tulla
opettamaan Raamattua hänen seurakuntalaisilleen?
Valitsimme sopivat henkilöt ja lähetimme heidät opettamaan.
Tuo oli seurausta siitä, kun seurakunta luki koko Raamatun
läpi kerralla.
Ihmiset saivat kuulla Jumalan sanan kokonaisena.
He eivät olleet ikinä kuulleet sitä sillä tavoin.
He olivat saaneet pieniä välipaloja, mutteivät ateriaa.
Raamattu ei ole oikeastaan edes kirja.
Se näyttää kirjalta, mutta ei ole sitä.
Raamattu-sana oli alun perin "biblia".
"Biblia" ei ole yksikkö, vaan monikko. Se tarkoittaa "kirjat".
Raamattu ei siis ole kirja, vaan kirjasto.
Jokainen kirja on erilainen, kuin muut.
Jokaisen kirjan kirjoittamisella on oma tarkoituksensa.
Meidän on siksi luettava niitä eri tavalla.
Olen kirjoittanut monta kirjaa, niin kuin jotkut teistä tietävät.
Niitä on väärinymmärretty.
Kirjoitin kirjan nimeltä "Normaali kristillinen syntymä".
Se käsittelee uudestisyntymistä.
British Library Lontoossa antaa jokaiselle kirjalle luokituksen.
Sitten kirja lähetetään yleisiin kirjastoihin.
Minun kirjani luokiteltiin gynekologiseksi kirjaksi.
Se lähetettiin kirjastojen lääketieteelliseen hyllyyn.
Aloin saada kirjeitä lääkäreiltä ja sairaanhoitajilta.
Toisen kirjani nimi on "Tie helvettiin".
Sitä mainostettiin yhdessä valtakunnallisessa lehdessä
minun elämänkertanani.
"Tie helvettiin".
Jos kirja luokitellaan väärin, viesti menee hukkaan.
Jakeita voidaan poimia eri puolilta Raamattua ajattelematta,
mistä kyseinen kirja puhuu.
Annan esimerkin.
Raamatussa on kirja nimeltä Sananlaskujen kirja.
Arvatkaa mitä? Se kirja on täynnä sananlaskuja.
Se ei ole täynnä lupauksia.
Silti kuulen lähes aina sananlaskuja lainattavan
lupauksina.
"Turvaa Herraan kaikesta sydämestäsi... Niin hän sinun
polkusi tasoittaa."
Ei se ole lupaus, vaan sananlasku.
"Totuta poikanen tiensä suuntaan, niin hän ei vanhanakaan
siitä poikkea."
Sekään ei ole lupaus, vaan sananlasku.
Monet kristityt vanhemmat kärsivät siitä, että he ovat kasvattaneet
lapsensa Herrassa, mutta lapsi päättää olla seuraamatta Herraa.
He valittavat, että Herra lupasi heille lapsen pysyvän tiellä,
jos he kasvattavat hänet oikein.
Sitten tuntee helposti itsensä syylliseksi.
Sananlasku on sananlasku.
Sananlasku tarkoittaa elämästä saatua yleistä havaintoa.
Se on yleensä totta, mutta ei aina. Ymmärrättekö?
Sananlaskujen kirja on täynnä yleistettävissä olevia havaintoja.
Ne toteutuvat yleensä, mutteivät aina.
Sananlaskuja lukiessa on pidettävä mielessä,
että ne ovat yleensä totta, mutteivät aina.
Raamatun avullahan voi todistaa mitä vain,
jos irrottaa jakeita asiayhteydestään.
Lainaan nyt yhtä jaetta ilman sen asiayhteyttä.
"Voin luottaa vain yhteen mieheen tuhannesta,
mutten yhteenkään naiseen."
Oletteko kuulleet tällaista opetusta?
Minä olen opettanut tästä, koska se on totta.
"Voin luottaa vain yhteen mieheen tuhannesta,
mutten yhteenkään naiseen."
Tuo jae on totta, jos se pidetään asiayhteydessään.
Sen kirjoitti mies, jolla oli elämässään tuhat naista.
Hänellä oli 700 vaimoa ja 300 sivuvaimoa.
Tuollainen mies ei takuulla luota yhteenkään naiseen.
Hän on tuhonnut uskonsa naisiin, koska hän on ollut heille uskoton,
ja he ovat vastanneet samalla mitalla.
Toisin sanoen, jos leikkii naisilla ja tekee heistä objekteja,
ei voi enää kunnioittaa heitä.
Ymmärrättekö? Nyt tiedätte, että tuokin jae on totta.
On tärkeää tietää, minkälaista elämää kirjoittaja eli.
Tuonhan kirjoitti kuningas Salomo, jota pidetään Jeesuksen jälkeen
Raamatun viisaimpana henkilönä.
Häntä pidetään ainakin Vanhan testamentin viisaimpana miehenä.
Uskoin sen, kunnes tajusin, että hänellä on ollut 700 anoppia.
Onko se viisasta?
Salomolla riitti viisautta kaikille muille paitsi itselleen.
Itseään hän kohteli tyhmästi.
Kolme Raamatun kirjoista on hänen kirjoittamiaan.
Kun asettaa jokaisen kirjan siihen elämänvaiheeseen,
jossa hän sen kirjoitti, ymmärtää paljon.
Yksi Salomon kirjoittamista kirjoista on Korkeaveisu.
Olin monta vuotta hyvin epäileväinen sen kirjan suhteen.
En osannut opettaa siitä, koska sen sanottiin olevan kirjoitetun
salakielellä, eikä sitä voinut ottaa kirjaimellisesti.
Granaattiomenat eivät tarkoittaneet granaattiomenoita.
Hampaat eivät viitanneet hampaisiin, vaan johonkin muuhun.
Kaikilla opettajilla oli eri tulkinta joka yksityiskohdasta.
He päätyivät kaikki eri tuloksiin opetuksessaan.
Ensimmäisessä luvussa tyttö kertoo, kuinka hänen rakastajansa
lepää hänen rintojensa välissä.
Yhdessä selitysteoksessa sanottiin, että rinnat viittaavat Vanhaan
ja Uuteen testamenttiin.
Silloin tunsin tarvitsevani apua.
Tunsin itseni hyvin lihalliseksi, koska en nähnyt siinä jakeessa
mitään Vanhaan ja Uuteen testamenttiin viittaavaa.
Vuosiin en uskaltanut saarnata Korkeaveisusta.
Nyt tiedän, ettei Korkeaveisu ole vertauskuva, vaan analogia.
Miehen ja naisen välisen rakkauden avulla voi ymmärtää
jotain Jumalan rakkaudesta ihmisiä kohtaan.
Voimmeko sanoa suhteestamme Jumalaan, että minä olen minun
rakastettuni oma, ja hän on minun?
On kyse rakkauslaulusta kahden nuoren ihmisen välillä.
Kun sitä kohtelee kahden ihmisen välisenä rakkauslauluna,
näkee sen hienouden.
Sen kirjoitti eräs hyvin rakastunut nuori mies,
joka ei voinut muuta ajatellakaan kuin tyttöään.
Hän ei edes ajatellut Jumalaansa. Jumalaa ei mainita Korkeaveisussa.
Korkeaveisussa ei ole mitään hengellistä.
Uskon Salomon kirjoittaneen sen silloin, kun oli itse nuori.
Hänellähän oli 700 vaimoa, ja tämä saattoi olla numero 61.
Hänellä oli siis jo jonkin verran kokemusta.
Hän kirjoittaa: "Sinä olet heistä kaikista kaunein".
Mutta senhän hän sanoi kaikille.
Raamatun mukaan Salomo kirjoitti yli tuhat laulua.
Minun teoriani on, että hän kirjoitti uuden laulun jokaiselle
uudelle naiselleen. Tarkistan taivaassa, oliko näin.
On sanottu, että Salomo kirjoitti 1006 laulua.
Raamatussa niitä on 7, ja muut ovat hävinneet.
Jumala oli valinnut Salomoa varten yhden naisen,
jota Salomon olisi pitänyt odottaa.
Hän ei olisi saanut seurustella 60 muun naisen kanssa ensin.
Hän kirjoitti tuhat laulua, ja ne oli varmasti kirjoitettu hänen
700 vaimolleen ja 300 sivuvaimolleen.
Yksi heistä oli Jumalan valitsema.
Opetan mielelläni Korkeaveisua nuorille ihmisille.
Voin rohkaista heitä odottamaan sitä oikeaa puolisoa,
jonka Jumala heidän eteensä tuo.
Jos leikkii liian monen kanssa, ei osaa enää kunnioittaa heitä.
Tuo viesti otetaan hyvin vastaan.
Kerran puhuin 600 nuorelle Melbournessa, Australiassa.
Kerroin heille, että suutelin vaimoani vasta häiden jälkeen.
Se on totta.
Ensin kaikki olivat hiirenhiljaa.
Sitten yksi poika alkoi taputtaa.
Minä nolostuin niin kamalasti, että melkein jätin tarinan
lopun kertomatta.
Päätin kuitenkin jatkaa ja sanoin,
että eihän vaimoni ollut vaimo ennen häitä.
Hyvä. Olette pysyneet kärryillä.
Vaimoni oli se oikea.
Hetkinen.
Jokaisella Raamatun kirjalla voi olla liitekohtia elämäämme,
vaikka se kirjoitettiin 2000 vuotta sitten tuhansien kilometrien
päässä sieltä, missä asumme.
Se on yhä elävää Jumalan sanaa, joka puhuu meidän tilanteeseemme.
Eräs vanhempi nainen sanoi minulle, ettei hän lue Raamattuaan,
vaan hänen Raamattunsa lukee häntä.
Se on lähempänä totuutta.
Kuinka sinä luet Raamattuasi?
Luetko sitä lääketieteellisesti?
"Kuusi jaetta päivässä pitää paholaisen loitolla."
Jotkut ottavat Raamatun jakeita kuin lääkettä.
Ei se ole hyvä tapa lukea Raamattua.
Sitten on onnenonkijan tyyli. Tiedättekö, miltä se näyttää?
Olette varmasti kuulleet miehestä, joka päätyi jakeeseen:
"Juudas meni ja hirtti itsensä".
Seuraavaksi tuli jae: "Tee sinä samoin."
Te nauratte nyt, mutta jotkut todella lukevat Raamattua näin.
Ei ihme, etteivät he ymmärrä Raamattua.
Ei Jumala tarkoittanut, että hänen sanaansa luettaisiin umpimähkään.
Sitten on erilaisia raamatunlukusuunnitelmia.
Tehdään muistiinpanoja.
Olen kuitenkin huomannut, että muistiinpanoja tekevät ihmiset
kiinnittävät niihin enemmän huomiota, kuin Raamatun sanaan.
He kuluttavat enemmän aikaa muiden tekemien tulkintojen lukemiseen,
kuin Raamatun itsensä lukemiseen.
Minä olen omistautunut sille, että voisin auttaa kristittyjä lukemaan
Raamattua itse.
Heidän on opiskeltava sitä itse.
Sen sijaan monet seuraavat eri raamatunopettajia.
He lainaavat raamatunopettajien sanoja ja vertailevat niitä.
Heidän olisi verrattava raamatunopettajia Jumalan sanaan.
Olette saattaneet kuulla minun muistuttavan kuulijoitani,
että he voivat unohtaa opetukseni, jos eivät löydä sitä Raamatusta.
Unohtakaa se Luojan tähden, ennen kuin se vahingoittaa teitä.
Jos seuraatte jotain tiettyä raamatunopettajaa ettekä kuuntele
muita, ette voi lukea Raamattua avoimin mielin.
Silloin luette Raamattua raamatunopettajanne mielin.
Vaikka olen omistanut koko elämäni raamatunopetukselle,
annan yhä saman ohjeen kuulijoilleni.
Jos ette löydä opetustani omasta Raamatustanne,
teidän on parasta unohtaa se.
Minua pyydettiin vierailemaan pienessä Wallingfordin
kaupungissa Thames-joen varrella.
Teistä monet ovat sille pienelle torikaupungille velkaa,
vaikkette sitä tiedäkään.
Muutama pastori otti minuun yhteyttä ja sanoi,
etteivät heidän seurakuntalaisensa opiskele Raamattua itse.
He eivät vietä aikaa Jumalan sanassa.
Tiedän sen olevan totta, etenkin Vanhan testamentin kohdalla.
Uutta testamenttia luetaan, mutta Vanhaa testamenttia ei.
Sillä on vakavia seurauksia heidän ajattelutavalleen.
He kysyivät, voisinko auttaa.
Sanoin, että Jumalan avulla voin.
Lupasin mennä kerran kuukaudessa sunnuntai-illaksi opettamaan.
Jokaisella kerralla opettaisin eri raamatunkirjaa.
Minulla olisi kaksi tavoitetta.
Ensinnäkin halusin innostaa kuulijoitani niin,
että he lukisivat koko kirjan kotonaan.
Toinen tavoitteeni olisi antaa heille tarpeeksi taustatietoja,
jotta he voisivat todella ymmärtää lukemansa.
Toimimme suunnitelmani mukaan ja aloitimme Hesekielin kirjasta.
Sanoin tulevani opettamaan kolmeksi tunniksi. Kahvia sai tarjota.
Jokaisen kuulijan olisi luettava koko kirja läpi ennen luentoa.
Heidän olisi myös luettava se kokonaan luennon jälkeen.
Halusin kaikkien pastoreiden opettavan siitä kirjasta koko
seuraavan kuukauden ajan.
Soluissa piti käsitellä vain sitä kirjaa koko kuukauden ajan.
Kuukauden päästä seurakuntalaiset tuntisivat, että he ymmärtävät
ainakin yhtä raamatunkirjaa.
Teimme näin neljän kuukauden ajan.
Yritin käyttää kaikenlaisia apuvälineitä,
kuten valokuvia ja karttoja.
Ihmisten reaktio oli ällistyttävä.
Neljän kokouksen jälkeen pastorit ottivat minuun yhteyttä
ja kysyivät, voisinko jatkaa opettamista seuraavat kuusi vuotta.
Sanoin, että saatan silloin olla jo taivaassa.
He sanoivat, että vihdoin ihmiset alkavat innostua Raamatusta.
He eivät ainoastaan kuuntele opettajia, vaan lukevat itse.
Suostuin siihen ja opetin siellä seuraavien 5 vuoden ajan.
Onnistuimme käymään läpi jokaisen Raamatun kirjan.
Kokouksista tehdyt nauhoitukset alkoivat levitä tulipalon lailla.
Ne levisivät kaikkialle.
Sitten aloin saada kirjeitä turhautuneilta kuulijoilta,
jotka eivät voineet nähdä minua tai karttoja, joista puhuin.
Minulle sanottiin, että joudun pitämään koko opetuksen
uudestaan, jotta se saadaan videolle.
Niin teimmekin, ja se vei seuraavat 5 vuotta.
Nauhoitimme koko opetussarjan videolle.
Sitten huokaisin helpotuksesta.
Silloin HarperCollins, joka on Britannian suurin uskonnollisten
kirjojen julkaisija, pyysi minua kirjoittamaan kirjan.
Sanoin, etten jaksaisi enää.
Olihan opetusprojektiin mennyt jo 10 vuotta.
Sitten he ehdottivat, että he palkkaisivat jonkun muun
kuuntelemaan nauhat ja kirjoittamaan materiaalin ylös.
Silloin minulle jäisi vain kirjan lopullinen editointi.
Siihen suostuin.
Näin syntyi tämä kirja.
Siihen tiivistyy noin 15 vuoden työ.
Se julkaistiin 8 osassa, joiden hinta oli 8 puntaa kappale.
Koko sarjalle tuli siis hintaa 64 puntaa.
En uskonut kenenkään haluavan ostaa sitä.
Kuka maksaisi 64 puntaa vain saadakseen kuunnella minua?
Ei sitä ostettukaan, ja kustannusyhtiö jäi häviölle.
Kustannustoimittaja oli sanonut minulle, että kirjasarjasta tulisi
minun perintöni Kristuksen ruumiille.
Uskoin hänen olleen oikeassa, mutta formaatti oli väärä.
Sanoin, että jos se julkaistaisiin pokkarina,
sitä voitaisiin myydä halvemmalla ja se leviäisi ympäri maailmaa.
Hän ei uskonut minua.
Onneksi hän siirtyi muihin hommiin ja minä sain uuden
kustannustoimittajan.
Hän oli serkkuni lapsenlapsi.
Sain käyttää suhteitani. Kehotin häntä julkaisemaan sen pokkarina.
Silloin se möisi kuin pommi.
Hän ei kuitenkaan uskonut minua.
Sain yrittää vakuuttaa häntä yli vuoden, kunnes hän suostui.
Julkaisijathan olivat jo hävinneet tuhansia puntia projektin takia
ja polttaneet sormensa.
Viimein he vakuuttuivat siitä, että riski kannatti ottaa.
Siitä tuli bestselleri.
Englanniksi sitä on myyty 70 000 kappaletta.
Nyt se on käännetty italiaksi, suomeksi ja kiinaksi.
Se siis leviää ympäri maailmaa, kiitos Herralle.
Kuinka meidän olisi siis luettava Raamattua?
Minulla on siihen yksinkertainen vastaus.
Meidän on luettava sitä siinä muodossa, missä sen saimme.
Hän ei jakanut Raamattua lukuihin ja jakeisiin.
Sen tekivät ihmiset, ja seuraukset ovat olleet surullisia.
Se on tehnyt meistä teksti-ihmisiä.
Teksti-sanan merkityskin on muuttunut.
Aikaisemmin teksti tarkoitti koko kirjaa, mutta nykyään
sillä tarkoitetaan vain yhtä lausetta jossain kirjassa.
Jakeita lainataan lähes aina ilman niiden asiayhteyttä.
Näytän teille, kuinka se tapahtuu.
Osaatteko kertoa, mitä Joh. 3:16 sanoo?
Nostakaa kätenne, jos osaatte ulkoa jakeen Joh. 3:16.
Katsotaanpa, monta kättä nousee.
Kaikki kädet eivät nouse. Ettekö osaa ulkoa edes tätä jaetta?
Entä Joh. 3:17, kuinka moni osaa sen ulkoa?
Yhdeksän kättä nousi.
Entä Joh. 3:15?
Osaako kukaan kertoa, mitä siellä sanotaan?
Kolme kättä nousi.
Ymmärrättehän, mitä tarkoitan?
Huomenna selitän, miksi jaetta Joh. 3:16 ei voi ymmärtää
ilman sen asiayhteyttä.
Se saa merkityksensä ympärillä olevista jakeista.
Teksti ilman asiayhteyttä on selitys.
En keksinyt tuota, mutta jakelen sitä kaikkialla.
Jos teksti viedään pois asiayhteydestään,
samalla menetetään jotain. Entä seuraava esimerkki:
"Voin tehdä kaiken Kristuksen avulla, joka minua vahvistaa."
Eikö olekin hieno jae? Mutta mitä se tarkoittaa?
Miettikää jokainen jotain, johon pystyisitte tämän
jakeen rohkaisemana.
Miettikää jotain, johon ette pystyisi ilman tuota jaetta,
ilman, että Kristus vahvistaa teitä.
Nyt viitatkaa, jos ajattelitte rahaa.
Neljä kättä nousi.
Joku jaksaa kuunnella minua.
Tuo jae viittaa tosiaan rahaan.
Se liittyy rahankäyttöön.
Hyvin ajankohtainen aihe.
Kun kysyn seurakuntalaisilta, kuinka monella on velkaa,
kaksi kolmasosaa nostaa kätensä.
Älkää hätäilkö, sillä en aio kysyä samaa teiltä.
Minun Raamattuni mukaan velassa oleminen on syntiä,
koska se on varastamista.
Rahaa voi varastaa kahdella tapaa.
Sitä voi ottaa joltain toiselta, tai pidättää häneltä rahaa,
joka kuuluu hänelle.
Kun ei maksa velkojaan, pitää itsellään jonkun toisen rahoja.
Se on varastamista.
Sallikaa minun selventää.
Jos teillä on talolaina, ette ole velassa.
Olette velassa ainoastaan, jos ette maksa lainamaksujanne.
Jos teillä on tili lähimarketissa tai bensa-asemalla,
ette ole velassa.
Teistä tulee velallisia, jos ette maksa ajallaan.
Silloin pidätte kiinni jonkun toisen rahoista.
Kristityn ei pitäisi toimia niin.
Minun isoisäni tuli kuuluisaksi lauantai-iltaisesta tavastaan.
Hän kävi maksamassa kaikki laskunsa eri kauppoihin,
koska hän ei halunnut mennä sunnuntaina kirkkoon velkaisena.
Eikä hän ollut mikään rikas mies.
Hän ei vain halunnut pitää muiden rahoja.
"Kaikki minä voin Kristuksessa, joka minua vahvistaa."
Tuo jae käsittelee Paavalin taloudellista tilannetta.
Hän kertoo oppineensa tyytymään sekä suuriin että pieniin tuloihin.
Kiinnittäkää huomiota sanaan tyytyä.
Me ajaudumme velkoihin tyytymättömyyden takia.
Tyytyväisyyden vastakohta on kadehtiminen.
Ostelemme tavaroita, joita emme välttämättä tarvitse.
Kulutamme yli varojemme.
Taskussa oleva luottokortti on valtava ansa,
ellei sitä osaa hallita kunnolla.
Yhteiskuntamme rohkaisee meitä ottamaan lisää lainaa
ja elämään velallisina.
Hallituksemme näyttävät esimerkkiä.
Minun maani hallituksella on 1000 puntaa velkaa jokaista asukasta
kohti laskettuna.
Tuo laina jää meidän lastenlastemme maksettavaksi.
Koko maa elää yli varojensa.
En voi muuttaa hallitustani, mutta voin muuttaa itseni.
Paavalihan sanoo, että Kristuksen kautta kaikki on mahdollista.
Voin elää vähällä tai paljolla.
Missä tilanteessa on mielestänne vaikeinta olla tyytyväinen?
Minusta monet köyhät ovat tyytyväisempiä kuin rikkaat.
Rikkaat haluavat sitä enemmän, mitä enemmän saavat.
Lopulta heillä on rahaa enemmän kuin he ikinä voisivat kuluttaa.
Raamatun mukaan tyytyväisyydestä ja jumalisuudesta on suurta hyötyä.
Aika rientää, joten palataanpa siihen,
mitä sanoin Raamatun ominaispiirteistä.
Paras tapa lukea Raamattua on kirja kerrallaan.
Tarkoitan kokonaisia kirjoja.
Sillä tavalla Raamatusta saa enemmän irti.
Tämän kirjan jokainen luku käsittelee yhtä Raamatun kirjaa.
Haluan rohkaista kristittyjä lukemaan Raamattua niin kuin
se meille annettiin, kirja kirjalta.
Nyt tarkistan muistiinpanoistani, että faktat menevät oikein.
Luku- ja jaejaottelun takaa löytyy kaksi miestä.
Lukujaottelun keksi Stephen Langton,
joka toimi Canterburyn arkkipiispana vuonna 1205.
Siitä on noin 800 vuotta.
Canterburyn arkkipiispa jakoi Jumalan sanan lukuihin.
Juutalaiset ottivat hänestä mallia ja jakoivat hepreankielisen
Vanhan testamentin lukuihin.
Sieltä se levisi kreikankieliseen Uuteen testamenttiin.
Eräs pariisilainen kirjanpainaja, Robert Stephanus,
oli matkalla Pariisista Leoniin.
Niihin aikoihin matkustettiin hevosvaunuilla.
Hän kulutti aikaansa jakamalla lukuja jakeiksi.
Hän ajatteli tekevänsä meille palveluksen.
Onhan jakeita helpompi löytää.
Ihmiset eivät vaan enää tutki kirjoituksia.
Raamattu oli selvinnyt jo tuhat vuotta ilman kappalejaottelua.
Sanoiko joku halleluja? Ei kukaan.
Ettekö ole tästä innoissanne?
Eikö olisi hienoa, jos jakoa lukuihin ja jakeisiin ei olisi?
Silloin olisi pakko tuntea Raamattu,
muuten sieltä ei löytäisi mitään.
Täytyisi tietää asiayhteys, jotta löytäisi oikean tekstin.
Kiitos Herralle, yksi amerikkalainen ystäväni
on tuottanut NIV-Raamatun, jota ei ole jaettu lukuihin ja jakeisiin.
NIV-lyhennehän tarkoittaa "lähes täydellinen versio".
Suosittelen ostamaan sen Raamatun.
Kysy lähimmästä kristillisestä kirjakaupasta.
He voivat tilata sen sinulle.
Sitä Raamattua luetaan kuin oikeaa kirjaa. Kirja kirjalta.
Ihmiset ovat kertoneet, kuinka Raamattu avautuu uudella tavalla.
He ovat alkaneet ymmärtää sitä.
Jokaisen kirjan kirjoittamisella oli tietty tarkoitus.
Evankeliumeita on yhteensä neljä.
Niitä on yritetty yhdistää useaan otteeseen.
Niissähän puhutaan paljolti samoista asioista.
Joidenkin mielestä ne olisi kätevä yhdistää.
Silloin Kristuksen koko tarinan voisi lukea kerralla.
Se tuhoaa Jumalan sanan.
Minulla on yksi tällainen yhdistetty evankeliumiversio.
Siitä todellakin puuttuu jotakin.
Neljä evankeliumia kirjoitettiin neljää eri tarkoitusta varten.
Vain kun tietää tarkoituksen, ymmärtää sisällön.
Kaksi evankeliumia kirjoitettiin ei-uskoville
ja kaksi uskoville.
Tämä on tiedettävä ensin, jotta osaa antaa ei-uskovalle
oikean evankeliumin luettavaksi.
Johanneksen evankeliumia ei kirjoitettu ei-uskoville.
Sehän alkaa niin lennokkailla jakeilla,
etten minä ymmärrä niitä vieläkään.
Ne ovat niin syviä, että heti putoaa kuoppaan.
Kuinka voimme olettaa ei-uskovien ymmärtävän niitä?
Toivomme tietysti, että he jatkavat lukemista Joh. 3:16 asti.
He saattaisivat syntyä uudelleen.
Jokainen evankeliumi esittää yhden puolen Herrastamme Jeesuksesta.
Saamme loppujen lopuksi nähdä hänestä kokonaisen kuvan.
Jeesuksesta tulee neliulotteinen.
Matteus osoittaa, että Jeesus on juutalaisten kuningas.
Markuksen tarkoitus on osoittaa, että Jeesus on ihmisen poika.
Hän on supermies.
Luukaksen tehtävä on osoittaa, että Jeesus on maailman pelastaja.
Johanneksen tarkoitus on osoittaa, että Jeesus on Jumalan poika.
Kokonaiskuvan muodostamiseen tarvitaan näitä kaikkia näkökulmia.
Otetaanpa esimerkki Vanhasta Testamentista.
Jos lukee ensin Kuningasten kirjan ja sitten Aikakirjan,
huomaa niiden käsittelevan samaa historian jaksoa.
Miksi piti kirjoittaa kaksi kirjaa?
Eikö yksi historiankirja olisi riittänyt?
Yhden kirjoitti profeetta ja toisen pappi.
Niillä on aivan erilainen näkökulma Jumalan kansan historiaan.
Kuninkaiden kirjan kirjoitti profeetta, joka halusi selittää,
miksi maa menetettiin.
Hän halusi myös näyttää, mikä kuninkaissa oli vikana.
Jopa kuningas Daavidin kerrotaan katselleen palatsin naapuritalon
katolla kylpevää naista.
Sinä iltapäivänä Daavid rikkoi viittä käskyä kymmenestä käskystä,
ja hänen valtakuntansa alkoi tuhoutua.
Hänen tarinansa sai surullisen käänteen.
Kuningasten kirja kertoo siitä, kuinka kansan johdossa olleet
kuninkaat joutuivat harhateille.
Profeetta tutkii historiaa profeetallisesta näkökulmasta.
Hän tutkii, mitä meni vikaan.
Aikakirjat kirjoitettiin pakkosiirtolaisuudesta
paluun jälkeen.
Kansan oli löydettävä identiteettinsä uudelleen.
Heidän oli löydettävä uudelleen kansalaisuutensa, uskontonsa
ja kuninkaallisuutensa.
Siksi Aikakirjojen ensimmäiset 9 lukua ovat täynnä sukuluetteloita.
He palasivat maahan, jossa useimmat heistä eivät olleet asuneet.
He olivat kadottaneet identiteettinsä.
Heidän oli ymmärrettävä, keitä he oikein olivat.
Heidän oli opiskeltava uudelleen oman kansansa historia.
Britannian televisiossa esitetään suosittuja televisio-ohjelmia,
joissa julkkikset etsivät sukujuuriaan.
He löytävät kaikenlaisia outoja yksityiskohtia historiassaan.
Jokainen on kiinnostunut omasta historiastaan.
Jokainen haluaa tietää, mistä on kotoisin ja minne kuuluu.
On ihanaa saada selville, mistä on kotoisin.
Jotkut eivät saa sitä koskaan selville.
Kun tietää hieman esivanhempiensa historiaa,
osaa alkaa asennoitua itseensäkin paremmin.
Kun luimme Raamatun läpi kirkossamme,
jotkut raukat joutuivat lukemaan sukuluetteloita.
Se oli yhtä jännittävää kuin puhelinluettelon lukeminen.
Heidän piti yrittää lausua kaikki hepreankieliset nimet, raukkaparat.
Silti Jumala puhui niidenkin lukujen kautta.
Jumala tietää, keitä olemme ja mistä olemme tulleet.
Hän tietää, paljonko meillä on hiuksia päässä.
Minä löysin tietoja 1300-luvulla eläneestä esi-isästäni.
Hänestä lukiessani tunsin, kuin olisin katsonut peiliin.
Hänellä oli samanlainen iho ja samanlaiset piirteet.
Joku 1300-luvulla oli samanlainen kuin minä.
Voin siis syyttää häntä geeneistäni.
Sain kuitenkin uudenlaisen näkökulman itseeni.
Kansa tuli pakkosiirtolaisuudesta ja alkoi opetella sukupuutaan.
Jeesuksen sukupuu auttaa meitä ymmärtämään häntä.
Kerran kun opetin Matteuksen evankeliumin ensimmäistä lukua,
kirkossa sattui istumaan juutalainen.
Hän tuli uskoon, kun saarnasin siitä sukuluettelosta.
Kysyin häneltä, mikä sai hänet uskomaan Jeesukseen.
Hän sanoi, että jos Jeesuksella oli sukupuu, hänen oli oltava totta.
Hän uskoi!
Meidän on siis tiedettävä, miksi raamatunkirjat kirjoitettiin.
Kun kansa palasi pakkosiirtolaisuudesta,
sen oli löydettävä identiteettinsä ja opiskeltava sukupuunsa.
Heidän oli myös löydettävä uskontonsa uudelleen.
Heidän oli löydettävä kuninkaallisensa.
Aikakirja ei kritisoi Israelin kuninkaita.
Kaikki kritiikki löytyy Kuningasten kirjasta.
Hyvät asiat löytyvät Aikakirjasta.
Niin kansa alkoi taas haluta kuningasta johtajakseen.
Nämä kaksi kirjaa heräävät eloon hyvin eri tavalla.
Ymmärrättekö, mitä ajan takaa?
Kirjeet pitäisi lukea tavallisina kirjeinä.
Kirjeitä ei ole tarkoitus paloitella ja käyttää jonkin
väitteen perusteluina.
Kirjeet ovat vuoropuhelua, jonka toista puolta ei voi kuulla.
Jokainen kirje vastaa johonkin tilanteeseen.
Nythän meillä on kännyköitä.
Minulla ei muuten ole kännykkää eikä tietokonetta.
Ette voi kirjoittaa minulle sähköpostia.
Poikani on informaatioteknologian asiantuntija ja matkustelee
ympäri maailmaa.
Hän on epätoivoissaan minun suhteeni.
Hänen mielestään olen vasta tullut Nooan arkista.
Kirjoitan kirjani mustekynällä.
Nyt tiedätte, etten ole niin ajanmukainen, miltä näytän.
En oikeastaan tahdo niitä, koska pärjään vallan hyvin ilman.
En kestäisi sähköpostia, joten en hanki edes sähköpostiosoitetta.
Käytän kuitenkin noita kamalia kännyköitä esimerkissäni.
Saatat kuulla jonkun puhuvan takanasi ja sitten huomaat,
että hän puhuukin muovimötikkään.
Vierestä voi kuulla vain puolet keskustelusta.
Se kuuluu usein kovaan ääneen.
"Hei!"
"Joko se tuli?"
"Onneksi olkoon!"
"Paljonko se painaa?"
"Minkä värinen se on?"
"Toimiiko se bensalla vai dieselillä?"
Tältä kuulostaa puolikas keskustelu.
Aivot yrittävät ymmärtää, mitä toisessa päässä sanotaan.
Kirjeitä tulkitaan samalla tavalla.
Kun Paavali kirjoittaa korinttolaisille, voimme arvailla,
mitä Korintossa on tapahtunut.
Kirjettä lukiessa kuvitellaan tilanne mielessä.
On käytettävä mielikuvitusta ja tehtävä salapoliisintyötä
saadakseen tietää, miksi Paavali sanoi jotain.
Evankeliumia lukiessa niin ei tarvitse tehdä.
Kirjeitä lukiessa niin on kuitenkin tehtävä.
Erityisesti tämä koskee Heprealaiskirjettä.
On tiedettävä, että juutalaiset uskovat olivat jättäneet
seurakunnan ja palanneet synagogaan perheidensä turvallisuuden takia.
Synagoga oli Rooman valtakunnan tunnustama paikka.
Rooma ei tunnustanut seurakuntia, ja niitä alettiin vainota.
Kirjeessä sanotaan, ettei heitä vielä tapettu, mutta heitä
vietiin vankiloihin ja heidän perheidensä kimppuun hyökättiin.
Myös heidän omaisuuttaan tuhottiin.
Juutalaiset uskovat siis palasivat synagogaan lastensa
turvallisuuden vuoksi.
Sillä oli kuitenkin hintansa.
Rabbit kielsivät heitä palaamasta synagogaan,
elleivät he suostuneet kieltämään Jeesusta Messiaanaan.
Turvallisuuden hinta oli synagogaan palaaminen ja sen kieltäminen,
että uskoi Jeesuksen olevan Herra ja pelastaja.
Sitten he saivat palata ja elää ilman paineita.
Kirjeestä näkee, että kirjoittaja tekee kaikkensa voidakseen
vakuuttaa juutalaiset pysymään seurakunnassa,
vaikka se maksaisi heidän henkensä.
Hän kehottaa heitä menemään leirin ulkopuolelle Jeesuksen luo.
Jeesuksessa he löysivät jotain paljon parempaa kuin synagogassa.
Synagogassa uskottiin enkeleihin, mutta nyt heillä oli Jumalan poika.
He uskoivat Mooseksen kaltaisiin apostoleihin,
mutta nyt heillä oli Jumalan poika.
He uhrasivat eläimiä ja lintuja, mutta nyt heillä oli
ristiinnaulittu Jeesus, joka oli tehnyt kaiken heidän puolestaan.
Hän varoittaa juutalaisia, että palaamalla synagogaan he
menettävät pelastuksensa.
Hän vetoaa heihin ja kertoo luottavansa heihin.
Koko kirjeen tarkoitus on kehottaa juutalaisia jatkamaan matkaa
Jeesuksen kanssa.
Juoskaa hyvin ja pitäkää kiinni uudesta uskostanne.
Sitten hän puhuu Vanhan testamentin sankareista, Nooasta, Aabrahamista
ja Mooseksesta, jotka myös elivät uskosta.
Näin koko Heprealaiskirje avautuu.
Kohta päätän opetukseni, koska olen jo puhunut tarpeeksi.
Kiitos Herralle, että ääneni kesti loppuun saakka.
En ole varma, mistä puhun huomenillalla.
Tänään puhuin uudesta tavasta, jolla Raamattua voi lukea.
Huomenna saatan puhua siitä, miksi Raamattua tulisi lukea.
Tarvitaan syy siihen, että kuluttaa aikaa raamatunlukuun.
Kerron lopuksi vielä yhden esimerkin.
Eräs uusseelantilainen mies oli häikäilemätön liikemies ja juristi.
Hän oli rakennuttaja ja ansaitsi omaisuuden,
mutta hänen perheensä tuhoutui.
Hänen vanhempi poikansa karkasi kotoa,
eikä hänestä kuulunut mitään pitkiin aikoihin.
Hänen vaimonsa oli epätoivoinen miehensä suhteen.
Sitten mies löysi Jeesuksen, ja hänen elämänsä muuttui.
Hän löysi poikansa osoitteen ja kirjoitti tälle ihanan kirjeen,
jossa hän pyysi anteeksi.
Postissa isän ja pojan kirjeet menivät ristiin.
Poika oli kirjoittanut isälleen löytäneensä Jeesuksen
ja palaavansa kotiin.
Kirjeet menivät ristiin.
Mies näytti minulle poikansa kirjettä, jota hän on siitä
lähtien pitänyt taskussaan.
Hän sanoi, että se oli hänen kaikkein arvokkain omaisuutensa.
Hän päätti tehdä jotain.
Hän laittoi herätyskellonsa soimaan tuntia aikaisemmin joka aamu.
Hän pyysi Herralta, että sen verran unta riittäisi.
Hän nousi joka aamu lukemaan Raamattuaan.
Hän halusi oppia tuntemaan Jumalan hänen sanansa kautta.
Nyt hänet tunnetaan ympäri maailmaa seurakunnan työntekijänä.
Kuinka moni teistä on kuullut Bill Subritzkystä?
Nostakaa kätenne, jos olette kuulleet hänestä.
Hän kiertää ympäri maailmaa ja vapauttaa ihmisiä Jeesuksen nimeen.
Jos tunnet olevasi liian kiireinen lukeaksesi Raamattua,
mikset nouse tuntia aikaisemmin aamulla?
Kokeile, antaako Jumala sinulle tarpeeksi lepoa yöllä.
Hän haluaa, että luet hänen sanaansa itse,
etkä ainoastaan kuuntele raamatunopettajia.
Uskon, että hän haluaa sinun lukevan Raamattua kirja kirjalta.
Lue raamatunkirja niin monta kertaa, että ymmärrät,
miksi se kirjoitettiin.
Silloin Raamattu alkaa avautua sinulle.
Silloin jokainen kirja avautuu ja jakaa sinulle rikkauksistaan.
Olen opiskellut tätä kirjaa jo monen vuoden ajan.
On ällistyttävää, kuinka tuoreelta se vieläkin tuntuu.
Se on vieläkin kuin uusi kirja. Löydän sieltä yhä uusia asioita.
En ikinä väsy Raamattuun.
Sellaista kirjaa ei ole toista.
Jumala teitä siunatkoon sanallaan.
Tulkaa huomennakin, niin näette, mitä kerron teille silloin.
Suomennos: Hanna Tischer