VIIMASED TÕED
Käsitletavad teemad:
Kristuse tagasitulek,
viimne kohtupäev,
karistus põrgus,
taeva kingitus
VIIMASED TÕED
"Viimne kohtupäev"
Räägime tulevikust.
Mitte lähitulevikust vaid lõplikust tulevikust.
Räägime neljast kindlast tõest.
Kindlatest asjadest, mis juhtuvad lõplikus tulevikus.
Kristlased kutsuvad neid viimasteks asjadeks.
Nendeks on Kristuse naasmine, viimne kohtupäev, põrgu ja Taevas.
Järgmisel kolmel kohtumisel räägime tõsistest teemadest.
Tänapäeval on palju kristlaseid, kes tahavad ainult häid uudiseid.
Neid, kes tahavad ainult häid, mitte tõsisemaid kirjakohti.
Räägime viimsest kohtupäevast.
Käisime abikaasaga hiljuti Zürichis ja külastasime sealset katedraali.
Läänepoolse ukse kohal on silmatorkav kivireljeef,
mis värviti hiljuti üle.
Sel kujutatakse viimset kohtupäeva.
See kujutab inimesi paremal pool valgetena ja vasakul põrgut.
Näitame hiljem ka lähemalt pilti inimeste põrgusse viskamisest.
See pandi läänepoolse ukse kohale, sest kui palvetama minnakse,
siis meenutatakse viimset kohtupäeva.
Sellest on hea mõelda.
Olen rääkinud, et Kristuse naasmine on sagedaseim ennustus pühakirjas.
Teine kõige sagedasem ennustus on kohtupäev.
Piisab kolme teksti lugemisest.
Paulus kõnelemas Ateenas:
"Sest ta on seadnud ühe päeva,
mil ta mõistab õiglaselt kohut kogu ilmamaa üle mehe läbi,
kelle ta on määranud." (Apostlite teod 17:31)
Teine Pauluse ennustus 2. kirjas korintlastele 5. peatükis:
"Me kõik peame saama avalikuks Kristuse kohtujärje ees,
et igaüks saaks kätte, mida ta ihus olles on teinud, olgu head või halba."
Ihus tähendab, et selles elus.
Veel üks kirjakoht kirjas heebrealastele 9. peatükk.
See on tuntud kirjakoht, mida jutlustajad tsiteerivad.
"Ja otsekui inimestele on seatud üks kord surra,
pärast seda on aga kohus."
Ehk meil kõigil on kaks tähtaega,
mille toimumise aega ette ei teata.
Kummagi kuupäevad pole teada.
Üks on meie surmapäev ja teine on kohtupäev.
Need ei toimu samal päeval.
Igaühe surmapäev on erinev.
See on päev, mil meid pannakse haudadesse.
Kohtupäev on kõigi jaoks samal ajal.
Kõigil on kaks tähtpäeva ja tark inimene mõtleb mõlemast.
Kui mõtled vaid surmapäevast, paneb see sind patustama.
Kui mõtled mõlemast, siis ei patusta.
Kui mõtled ainult surmapäevast,
siis "söögem ja joogem, sest homme me sureme!",
ehk naudime kõiki naudinguid ning elame täiel rinnal.
Kui pead meeles, et pärast surma on teine tähtpäev,
kus vastutad oma siinse elu eest, on sel su elule vastupidine mõju.
Oluline pole üksnes iga päeva üle elamine
vaid selle elamine kvaliteetselt.
Mulle tundub, et inimesed ei karda enam surma
vaid kuidas nad surevad - kas pikaajaliselt või piinarikkalt.
Surma ennast kardavad vähesed.
Nad pelgavad seda ja väldivad sellest mõtlemist.
Paljud ei karda surma,
sest paljud ei usu enam tähtpäeva, mis tuleb pärast surma.
Teine tähtpäev paneb esimest kartma.
Esimesega lõpeb võimalus valmistuda teiseks tähtpäevaks.
Kui kuupäevi ei tea, siis need pole nii kindlad.
Peame pidama meeles neid mõlemaid.
Püüame mõlemaid unustada. Miks?
Mõlemad on väga häirivad.
Kumbki ei lohuta meid, ei surmapäev ega kohtupäev.
Kui sellest mõelda,
siis sisimas usume kõik, et kohtupäev on äärmiselt vajalik.
See on õiglane.
Osa meist tunneb, et kohut peab mõistma.
Selle tundeni viivad meid kaks asjaolu.
Esiteks see, et elu on ebaõiglane.
Keegi täie mõistusega ei saa öelda, et elu on õiglane või aus.
Üks esimesi asju, mida lapsed õpivad ütlema, on: "See pole aus!"
Nende näod lähevad seda öeldes krimpsu.
Vahest ütleme seda elu lõpuni.
Pidin kord külastama haiglas meest, kes soovis preestriga rääkida.
Leiti hoopis baptistist pastor, seega ma läksin.
Küsisin temalt, miks tahab preestrit näha.
Ta küsis: "Miks on Jumal mulle nii teinud?"
Küsisin, mida ta sellega mõtleb.
Ta ütles, et ta on ju haiglas.
"Millega selle välja teenisin?" küsis ta.
Küsisin, kas ta on varemgi haiglas olnud.
Ta ütles, et mitte kunagi, kuna on elanud head elu.
Küsisin, kui vana ta on.
Ta oli 96-aastane.
Küsisin uuesti, kas ta tõsimeeli polnud kunagi varem haiglas olnud.
"Ei iialgi."
"Miks Jumal seda lubab?"
Küsisin, kui kaua ta peab seal olema.
Ta vastas, et kümme päeva.
Seal ta oli ümbritsetud ilusatest daamidest, kes teda aitavad.
Paljud mehed loobuks oma paremast käest selle nimel.
Tema nurises ja pidas seda ebaausaks.
Elu polegi aus.
Puudub ratsionaalne põhjus sellele,
et osad kannatavad palju ning teised vähe.
Taavetil oli sama mure.
Ta kirjutas sellest terve psalmi 73.
"Miks on õelatel hea käekäik?"
Miks õelad surevad õnnelikult kõrges vanuses, rahulikult oma voodis?
Ta ütles: "Olen püüdnud elada ausalt, aga ikka piinlen terve päeva."
Ta ütles, et elu on ebaaus.
Nii ongi.
Siin maailmas süütud piinlevad ja kurjad pääsevad kõigest.
Süütud jäävad autode alla ning süüdlasi tihti ei leita.
Elu ebaõiglus nõuab, et ühel päeval tuleks õiglus,
et kurjad inimesed ei pääseks oma tegudest.
Piibel ütleb, et tuleb aeg, mil tehakse ebaõiglusele lõpp.
Keegi ei pääse oma tegudest.
Sisimas nõustume, et see peab juhtuma.
Elu ebaõiglus nõuab seda.
Olin hiljuti Sitsiilias Palermos.
Selles linnas toimub 200 mõrva aastas.
Kui seal olin, arreteeriti 41 maffialiidrit ja viidi kohtusse.
Vandekohus mõistis nad süüdi.
Kohtunik mõistis nad kõik õigeks.
Kujutate ette, millised tunded valdasid linna?
Inimesed küsisid, kus on õiglus.
Õiglased muutusid ise küüniliseks ja seadusekuulmatuks,
sest õiglus justkui ei tasu ära.
Paljud inimesed tunnevad nii.
See on esimene põhjus, miks peab tulema kohtupäev,
kus valed tehakse õigeks ning õiglus viiakse täide.
Veel üks põhjus kohtupäevaks on Jumala õiglus.
Mitte ainult elu ebaõiglus nõuab seda vaid Jumala õiglus nõuab ka.
Jumal on lubanud toimuda paljudel valedel tegudel.
Ta on lubanud meil teha teistele palju halba.
Ta lubas seda, kuid pole seda eiranud.
Talle on teada kõik teod.
Kui Jumal ei karistaks kurjust, siis Ta poleks hea Jumal.
Kohtupäev tuleb, sest Ta on hea Jumal.
Kui Ta väldiks tehtud kurjust kogu igaviku,
siis ei saaks Teda nimetada heaks.
Ta on ka universumi Kuningas.
Vanal ajal oli kuninga ülesandeks olla kohtumõistja.
Siiani mõistetakse Inglismaal õigust kuninganna nimel.
Kuninglikkuse rolliks on olla viimane kohtumõistja õigluses.
Jumal on Kuningas.
Temagi mõistab õiglust ja on kohtunik.
Ta on Isa, Kuningas ja Kohtunik.
Tema õiglus nõuab kohtupäeva.
Piibel ütleb: "Jumal ei lase ennast pilgata,
sest mida inimene iganes külvab, seda ta ka lõikab." (Galaatia 6:7)
Tuleb n-ö päev lõikuseks, mil õiendatakse arveid.
Päev, mil arved makstakse.
Jumal ei mõista meie üle igal reedel kohut.
Küsisin ühelt ärimehelt, et miks ta ei karda Jumalat.
Ta vastas, et Jumal ei survesta teda nagu teised võlausaldajad.
See oli vähemalt aus vastus.
Jumal ei survesta meid, kuid ühel päeval Ta mõistab kohut.
Jumala õiglus nõuab seda.
Meil on moraalne universum.
Miks just päev kohtumõistmiseks ja kõigile korraga?
Miks Ta ei mõista kohut vahetult pärast surma
ega otsusta siis, kas läheme Taevasse või põrgusse?
Miks Ta nii ei tee?
Miks peame ka pärast surma ootama seda päeva?
Vastus on lihtne.
Kui õiglust tuleb mõista, siis tuleb õiglust näha, et seda teha.
Õigluse olemus on olla avalik.
Ebaõiglus on peidus.
Seega õiglust peab avalikult nägema, et see saaks tehtud.
Sellepärast on selle riigi igas kohtus ajakirjanikele istekohad.
Teisisõnu õiglust peab nägema, et see oleks õigustatud.
Sellepärast on Jumal määranud avaliku kohtupäeva.
Tema õiglust nähakse seal, et see täide läheks.
Keegi ei kritiseeri siis enam Jumalat, et Ta pole õiglane.
Sel päeval on kolm õiguse mõistmist.
Esiteks saab Jumal ise õigeksmõistetud.
Kui palju oleme kritiseerinud Jumalat universumi Ta valitsemises?
"Miks Jumal nii teeb ja miks Ta seda lubab?
Miks lasi Jumal mu lapsel surra?
Miks Ta lasi mu vanematel lahutada?"
Miks, miks?
Seda öeldes väidame, et oleksime paremad valitsejad.
Kritiseerime Ta tegusid, öeldes, et Ta pole hea Kuningas.
Teeksime paremat tööd kui Tema.
Jumal mõistetakse õigeks kogu kriitikast,
mida on öeldud Tema valitsemisviisi kohta universumis.
Ühel päeval mõistame, miks Ta kõike seda tegi
ja siis mõistame, et Tal oli õigus.
Oleme nagu kuningas Nebukadnetsar, ehk mees, kes oli seitse aastat hull,
enne kui ta nägi selgust ning tunnistas Jumalat.
Kui ta tunnistas Jumalat ning sai tagasi oma trooni ja mõistuse,
ütles ta: "Kõik on õige, mida Jumal teeb."
Ühel päeval mõistab seda terve maailm.
Terve maailm peab nägema, et Jumalal on õigus
ja et kõik on õige, mida Ta on teinud
ning kõik on õige, millel Ta lubas juhtuda.
Meie kui kristlased loodame,
et ühel päeval mõistame asju, mida praegu ei mõista.
Me pole Jumal ega näe asju läbi Tema silmade.
Jumal teeb õiglust.
Mäletate, kuidas Aabraham vaidles Jumalaga Soodoma
ja tema sugulase, Loti pärast?
Jumal ütles: "Kas peaksin varjama Aabrahami eest, mida tahan teha?"
Jumal tahtis selle linna hävitada.
Ta näitas Aabrahamile ja ta küsis,
et kui leiab linnast 50 õiget inimest, kas Jumal ka siis hävitab kogu linna?
Jumal vastas, et ei hävitaks.
"Aga kui on 45 head inimest?" - Ei.
40, 30, 20, 10?
Ta üritas kaitsta oma sugulast Lotti.
Üritas Jumalat võita, et päästa linn ühe mehe jaoks.
Teate, mida Aabraham ütles Jumalale?
"Kas kogu maailma kohtumõistja ei peaks tegema õigust?"
Kui on asju, mida sa ei mõista,
pead mõtlema, et kas usud, et Jumalal on alati õigus.
Kui kaotad oma lapse, on raske mõista põhjust.
Kas tead Jumalat piisavalt, et mõistad Ta tegude õigsust sinule?
Kas küsid: "Miks?"
"Kui mina oleks Jumal, siis ei lubaks sel juhtuda."
Kohtupäeval mõistetakse, et kõik Jumala teod on õiglased.
See saab olema suur kergendus.
Peale Jumala saab ka Kristus süüdistustest vabastatuks.
Mõistate maailma arvamust Kristusest praegusel ajal.
Enamused ei pea Kristust oma tähelepanu vääriliseks.
Ta nimigi on muutnud vandesõnaks.
Kuulete nime Jeesus Kristust rohkem uskmatute kui usklike suust.
Tööd tehes lüüakse haamriga näppu ja öeldakse: "Jeesus Kristus!"
Kuidas nad julgevad rääkida Temast nii?
Miks nad seda teevad?
Nad on Temas pettunud.
Nad ütlevad: "Kristlus on kestnud juba 2000 aastat
ning mida see head on teinud?"
Inimesed arvavad, et Gandhi on teinud rohkem kui Jeesus.
Ühel päeval saab Jeesus õigeks.
Maailm nägi viimati Jeesust alasti ristil suremas.
Kohtupäeval nähakse Teda õigustatuna.
Iga põlv nõtkub ja iga keel tunnistab, et Ta on Jumal.
Siis saavad Jumala inimesedki õigustatud.
Nad on palju kannatanud.
Olin vapustatud Jeesuse nimel eelmisel aastal tapetute hulgast.
Teate, kui palju oli 1990. a kristlastest märtreid?
Imestaksite, kui ütleksin 3000?
Kui ütleksin 30 000 või 300 000?
Mida arvaksite?
Viimane arv oli liiga suur.
Eeldatav märtrite arv on 286 000 inimest.
Nad surid Jeesuse eest eelmisel aastal.
Kaks aastatuhandet pole olnud ühtegi aastat,
mil inimesed pole Jumala armastamise pärast surnud.
Maailm on seda eiranud.
Maailm pole vääriline.
Kohtupäeval mõistetakse Jumala inimesed õigeks
ja kõik, kes kannatasid Tema nimel, mõistetakse õigeks.
Õiglus viiakse täide ja seda nähakse.
Seda tunnustavad kõik.
Selleks peab olema päev kohtumõistmiseks.
Sellest hoolimata ei salli miski meis seda mõtet.
Teisisõnu öeldes,
meeldib meile kohtupäev, kui rääkida teistest.
Üksnes, kui me ise ei pea olema kohtu all.
Mida teistes süüdistame, seda eirame enda juures.
Tahame, et teised saaks karistatud meie tehtud tegude eest.
Kas pole erakordne?
Me väärastunud arusaam.
Teadus on andnud meie tegudele kaks väga head vabandust.
Need vabandused on pärilikkus ja keskkond.
Teadus ja bioloogia ütlevad, et meid juhivad meie geenid.
Psühholoogia ja sotsioloogia ütlevad, et meid mõjutab kasvatus.
Palju väidetakse, et me ei ole patused vaid ohvrid, kes vajavad ravi.
Mitte aga andestust.
Olen istunud paljudes kohtutes ja leidnud,
et parim viis pääseda vastutusest on leida psühhiaater,
kes väidaks, et süüdistatav pole oma teo eest vastutav.
Hoopis süüdistatav on väärkoheldud ja ohver.
Sel juhul teda hoopis ravitakse, mitte karistatakse.
Teatud ajal avaldas see paljudele kohtunikele muljet.
Neile, keda olen ise kohtuteel aidanud, soovitasin oma karistuse vastu võtta.
Igaüks meist on enda tehtud otsuste tulemus.
Teadsite, et kõik üle 40-aastased on oma saatuse üle vastutavad?
Mõned teist võivad endale naermist lubada, kuid teised mitte.
Oled ise süüdi, kui sulle ei meeldi üle 40-aastaselt oma peegelpilt.
Enne seda vanust on sul tunnused, millega sündisid.
Hiljem on sul väljendid, mille oled endale andnud.
Vastutad selle eest, mis on sinust saanud.
Mäletan üht süüdistatavat, kes ütles kohtunikule:
"Teie kõrgeausus, sattusin valesse seltskonda."
Ta ei öelnud, et valis valed sõbrad.
Öeldes: "Sattusin valesse seltskonda", näib, et see on justkui paratamatu.
Teame, et inimesed
on oma minevikust üle saanud ja langenud sellest madalamale.
Pean seda määravaks faktoriks.
Me iseloomu kujundavad tegelikult elus tehtud otsused.
Oleme nende otsuste tulemused.
Kohtupäeval ilmnevad meie vastutused.
Kategooriliselt öeldes pole teil midagi karta,
kui te ei karda vastutada tegude eest, mida pole teinud.
Jumal ei süüdista kunagi tegusid, mis olid paratamatud.
Selle pärast ma ei muretse.
Muretsen tegude pärast, mis polnud paratamatud.
Õigus?
Vale kohtumõistmist ei pea kohtupäeval kartma.
Jumal ei süüdista kunagi kedagi ilma asjata.
Ta süüdistab meid asjade eest, mille eest vastutame.
Asjad, mida me ei teinud, pole asjad, mida tegime.
Laps ütles koolis õpetajale:
"Ega sa karista mind asja eest, mida ma teinud pole?"
Õpetaja vastas, et ei.
Õpilane ütles: "Ma ei teinud oma kodutööd."
Püüdis karistust vältida.
Olemas on tegemata jätmise patte ja tehtavaid patte.
Anglikaani palves on: "..oma tegude ja tegemata jätmiste eest."
Asjade, mida oleks pidanud tegema.
Tõeline hirm on neil, kes tõesti tunnistavad end kurjadena.
Vanusega see hirm kasvab,
sest vananedes õpid end aina paremini tundma.
Mõistad end üha enam, milline tegelikult oled.
Oleme väga enesekesksed olendid.
Muretseme esmalt oma tunnete pärast.
Seejärel muretseme teiste inimeste tunnete pärast.
Viimasena muretseme Jumala tunnete pärast.
Paljud ei tea, et ka Jumalal on tunded.
Piibel on täis Jumala tundeid.
Loodan, et sinu Piiblis on eristatud luule proosast.
Proosa näeb Piiblis välja nagu ajalehe veerg.
Otsin.
Nagu ajalehe veerg, kus tekst läheb ääreni.
Luule puhul on sõnad lühemas reas ja vahed on sees.
Saate ehk vahest aru.
Loodan, et teil on selline Piibel,
sest sellel on põhjus, miks Jumal vahest räägib proosas ja siis luules.
Kui Ta räägib proosas, siis edastab Ta oma mõtteid.
Kui Jumal räägib oma tunnetest, siis Ta teeb seda luule kaudu.
Meiegi teeme nii.
Kui oleme armunud, siis luuletame.
Kui tahame väljendada tundeid, mitte mõtteid.
Piibel on täis Jumala tundeid.
Saame teada, mis teeb Teda kurvaks.
Teatud asjad teevad Ta õnnelikuks ja teatud ajavad Tal südame pahaks.
Teatudasjad ajavad Ta vihaseks.
Kohtupäeval on seos Jumala vihaga.
Uues Testamendis on kasutatud viha kohta kahte sõna.
Üks kirjeldab aeglaselt tekkivat viha, mis jääb sisemusse.
See jääb sisemusse pikaks ajaks.
Teine sõna kirjeldab
kiiresti tekkivat meeleolu, mis teeb vihaseks.
See läheb ka kiiresti üle.
Tahaks teada, mis teid häirib.
Tõstke käed, kelle probleemiks on pikaajaline viha.
Inimesed isegi ei tea, et olete vihased.
Kui paljudel on kiire viha?
Kui paljudel on mõlemad?
Kui paljudele ei meeldi koosolekutel kätt üles tõsta?
Ühele.
Mis arvate, milline viha on Jumalal, kas pikk või äkiline?
Jumalal on mõlemat viha.
Toon näite, millest naised aru saavad.
Kas olete kunagi piima keetnud
ja selle siis sinna unustanud
ning järsku keeb piim üle?
Kui oleksite seda vaadanud, siis poleks seda juhtunud.
Oleksite näinud, kui piim hakkab podisema.
Oleksite selle enne üle keemist pliidilt eemaldanud.
Kui te tähelepanu on eemal, toimub üle keemine kiiresti
ja peate lõpuks puhastama kogu pliidi.
Jumala viha on hetkel podisemas.
Paljud ei märka seda, kuigi see on olemas.
Kõik sümptomid on olemas, et Jumala viha on tulemas.
Kirjast roomlastele saab lugeda, mis juhtub ühiskonnaga,
kui Jumal on selle peale vihane.
Podisev viha.
See ei väljendu katastroofidena.
See ilmneb muul viisil.
Inimestel tekivad lõputud isud.
Toidust ja seksist saavad kinnisideed.
Lisaks isudele tekitab Jumala viha ühiskonnale ka ebatavalisi suhteid.
Eriti homoseksuaalseid suhteid.
Sellest räägitakse kirjas roomlastele 1. peatükis.
See juhtub nende kehadega, kui Jumal on ühiskonna peale vihane.
Mis aga juhtub nende psüühikaga?
Psüühikas tekivad antisotsiaalsed käitumishäired.
Kirjas roomlastele on loetelu, mille leiab iga politseiniku laualt.
Nimekiri autoriteedivastastest antisotsiaalsetest hoiakutest.
Vanematele sõnakuulmatus.
Seal on terve nimekiri mässumeelsetest hoiakutest.
Need loovad vaenulise ühiskonna.
Seadusekuulmatud hoiakud.
Kui need on Jumala podiseva viha sümptomid,
oleks julge väita, et Jumala viha pole Suurbritannia kohal.
Nägijatele on tunnustähed olemas.
Enamiku arvates pole Jumalal tundeid ega märka Ta podisevat viha.
Piiblis mõistetakse kohtupäeva tunnusega,
et sel päeval keeb Jumala viha üle.
Seda kutsutakse Tema viha päevaks.
Sel päeval Ta viha plahvatab nii, et inimesed mõistavad Tema viha.
Varem nad seda ei märganud.
See on huvitav pilguheit kohtupäevale.
Päev, mil ilmneb Jumala viha.
Teame, et sel päeval öeldakse mägedele: "Langege meie peale!",
et ei peaks Jumala ja Ta Poja Jeesuse ees seisma.
"Mäed, langege meie peale!
Katke meid, et me ei näeks Jumala ja Talle viha."
Rääkisin maavärinatest.
Kujutate ette, et inimesed pigem häviks maavärinas,
kui seisaks silmitsi kahe isiku ehk Isa ja Poja vihaga?
See on kainestav kirjakoht.
Sellele järgneb Rooma 2. peatükk, mis räägib palju Ta viha päevast.
Seal kästakse Ta viha märgata ning sellega kohe tegeleda,
et see viha ei kanduks kohtupäeva, mil see üle keeb.
Nüüd mõned asjad, mida teine peatükk meile ütleb.
Esmalt, kohtupäev on kõigile.
Pole ühtegi erandit.
Äratatakse üles kõik inimesed, kes on kunagi elanud.
Ülestõus ei ole ainult usklikele vaid ka kurjadele.
Kõik saavad endale uue keha.
Pärast kõikide äratamist mõistetakse kõikide üle kohut.
Vahet pole, kas oled tähtis või tavaline,
kõrge või madal, kuulus või mitte tuntud.
Iga inimesega tegeletakse individuaalselt.
Keegi ei saa sel päeval seista su kõrval.
Seisame üksi.
Ei saa kellegi taha peitu pugeda.
Seisad üksi.
See on üks selgemaid kirjakohti.
Kuigi oleme sel päeval kõik koos, tegeletakse igaühega eraldi.
Sugulastest ja sõpradest eraldi. Üksi.
Kohtupäev on kõikidele.
Teiseks on öeldud, et Jeesus on kohtumõistja, mitte Jumal.
Inimene, Jeesus, on kohtumõistja.
Ma ei ütleks, et see lohutab mind,
kuna Jeesus nägi otse inimestest läbi.
Ta teadis kõike, mis on inimese südames.
Kolmandaks, milliseid tõestuseid vaadatakse kohtupäeval?
Millised asjaolud määravad me andestuse või süüdimõistmise?
Ütlen asjaolusid, mida ei arvestata.
Tõestuseks ei võeta inimese välimust.
Ehk seda, kuidas teised sind näevad.
Enamik meist petaks teised ära.
Teisi inimesi on võimalik oma välimusega petta.
Võid esineda ja oma tundeid peita.
Võid näida uhke ja kaunistada oma kodu.
Kohtupäeval välimus ei loe.
Jumal ei vaata välimust.
Tõestuseks ei võeta ka inimese tunnistusi.
Paljud tunnistavad, et armastavad Jumalat.
Paljud tunnistavad uskumist.
Paljud ütlevad: "Issand, Issand!"
"Kas me ei ole sinu nimel ajanud välja kurje vaime?"
Kõik see on tunnistus.
Kohtupäeval on meie tunnistused tähtsusetud.
Seda ei arvestata, mida väidame end olevat.
Kolmandaks, tõestuseks pole meie reputatsioon.
Me ei saa öelda, et Jeesus
räägiks kellegagi, kes arvab sinust teisiti.
Reputatsioon on sel päeval kasutu.
Mis on siis tõestuseks? Kaks asja.
Meie teod ja sõnad.
Mida oleme teinud ning mida öelnud.
Piibel ütleb, et kui oled alati õigust rääkinud, oled täiuslik.
See on hea asi, mille järgi hinnata oma pühitsust.
Kui paljud meist oleks õnnelikud,
kui minu taga oleks suur ekraan, mis näitaks kõigile meie tegusid?
Samuti, kui kõik meie poolt öeldu oleks salvestatud
ning seda mängitakse kõikidele kuulamiseks ette?
Kui paljud sõprused siin puruneksid?
Jeesus ütles, et vastutame iga tühja sõna eest.
Tõsine mõte.
Tühjad sõnad on need, mida kogemata välja tulevad.
Need tulevad siis, kui oleme väsinud või vihased.
Iga tühja sõna eest peame vastutama.
See on tõestus.
Jumal on aus ja tal pole soosikuid.
Üks tähtsamaid asju, mida ütles Jeesus kohtupäeva kohta
on et sel päeval mõistetakse kohut inimeste saladuste üle.
"Mida te üksteisele kõrva sosistate kambrites,
seda kuulutatakse katustelt."
Inimeste saladuste üle mõistetakse kohut.
Mitte asjade, mida maailm nägi vaid mida Jumal teab.
Ütlesin, et see pole mugav teema.
Meile on öeldud, et Jumal on nii aus ja õiglane,
et Ta mõistab inimeste üle kohut saadud valguse järgi.
See vastab küsimusele, mis saab neist, kes pole tõde kuulnud.
Minult on küsitud, et mis saab neist, kes pole kunagi Jeesusest kuulnud.
Siis vastan: "Kas tahad saada misjonäriks?"
Märkasin, et nad ei soovi minna teadmatuses olijatele sellest rääkima.
Nad üritavad leida Kristuses vigu.
Nad ei kavatse minna
kuulutama tõde neile, kes pole seda kuulnud.
Piiblis on sellele selge vastus.
Neid, kes pole kuulnud, ei mõisteta mitte kuulmise eest hukka.
Paulus ütleb,
et kümne käsu kuulnute üle mõistetakse kohut käskude järgi.
Neid, kes pole neidki kuulnud, mõistetakse kohut
nende südametunnistuse järgi, mis on õige ja mis on vale.
Kas see on aus?
Täiesti aus!
Jumal mõistab kohut vaid saadud valguse järgi.
Murekohaks on see, et igaüks on saanud valgust.
Paulus ütleb, et valgust saab kahest kohast -
oma sisemisest teadvusest ning välisest loodust.
Kui väljas on loodu, siis on ilmselge, et on Looja.
Sisemuse teadvusega nad teavad,
et see Looja on moraalne jõud, mis teeb vahet heal ja halval.
Õigeks mõistetud saamiseks peab inimene vaid tunnistama,
et on käitunud alati oma alateadvuse järgi õigesti.
Kes saab nii öelda?
See ongi murekoht.
Iga inimene maailmas teeb vahet õigel ja valel.
Piibel ütleb, et Jumal on kirjutanud inimeste südametesse oma seaduse.
Tõestus inimeste alateadvusest on et nähakse alati teiste vigu.
Kas olete märganud?
Piisaks, kui Jumal mõistaks kohut selle üle, mida oled teistele öelnud.
Mõistame teisi kiirelt hukka selles, mida oleme ka ise teinud.
Psühholoogid ütlevad,
et kritiseerime teistes seda, mida ise teeme või tahame teha.
Kristlikes riikides kasvanute üle mõistetakse kohut nende valguse järgi.
Juudi usus kasvanute üle mõistetakse samuti saadud valguse järgi kohut.
Mittejuutide üle mõistetakse saadud valguse järgi kohut.
Kõik on saanud valgust.
Sellepärast on Piiblis karistusastmed.
Miks on Soodoma ja Gomorra rohkem sallitav kui Kapernaum?
Soodoma ja Gomorra ei näinud
Jeesust ja Tema imesid, kuid Kapernaum nägi.
Soodom, Gomorra on Maalt kadunud,
samuti ka Kapernaum ning Betsaida ja Korasin.
Neil oli palju rohkem valgust ja selle kohaselt ka kohtumõistmine.
Jumal ei mõista kunagi kohut selle üle, mida sa ei teadnud
või valguse eest, mida pole saanud.
Mure on selles, et oleme kõik saanud palju valgust,
et teha vahet õigel ja valel, kuid on siiski toiminud valesti.
Milline on sel päeval kohtuotsus?
Ainult üks.
Kõik on süüdi.
Ainult selline otsus saab olla.
Milleks siis teha kohtupäeva, kui kõik on juba süüdi?
Kui kõik raamatud on juba avatud.
Kas nägite saadet "This Is Your Life"?
Enamasti on see huvitav.
Seal saates oli üks mees, keda tundsin.
Ta oli kelm.
Ta töötas mu vanavanemate juures.
Teadsin, milline ta on.
Seal saates oli ta kangelane.
Ta oli pühak.
Seda oli ebamugav vaadata.
Selle saate kohta lugedes ilmneb palju hirmsat.
Neid asju tsenseeritakse, et alles jääks vaid hea.
Ühel päeval avatakse sinu elu raamat.
Seal on kõik kirjas, mitte ainult head asjad,
mitte teiste arvamus sinust.
Kuidas siis tunned end?
Hea uudis on see, et avatakse veel üks raamat.
Selleks on eluraamat.
See raamat on täis halbade inimeste nimesid,
kuid neist kõigist on saanud Jeesuse sugulased.
Nende nimed on Jeesuse raamatus Ta nime all.
Jeesus mõistetakse õigeks, sest Tema elas täiuslikult õiglast elu.
Selleks, et saada oma nimi Tema raamatusse..
See on kohtupäeval minu ainus lootus.
Järgmisel kohtumisel võib te nimi sealt raamatust kaduda.
Kui see nimi on kohtupäevani seal, siis saad õigeks mõistetud.
Kas pole uskumatu?
Räägin järgmisel kohtumisel sellest, miks on see võimalik.
See on meie kõigi ainus lootus.
Kui viimasel kohtupäeval avatakse need raamatud
ja minu elu raamat on avatud,
siis mu ainus lootus on see, et mu nimi on veel eluraamatus.
See on Jeesuse nime all.
Seda katab Jeesuse elu, mitte minu.
Siis mõistab Jumal mind õigeks.
Mõistlik on mõelda kohtupäevast
ja tuletada ka teistele meelde, et meil kõigil on kaks tähtpäeva.
Üks on meie surm ja teine on päev,
mil seisame Jumala ees ja vastutame oma elu eest.
Olemas on kaks võimalikku tulemust: süüdi või süütu.
Järgmistel kordadel räägime, mis saab süüdimõistetutest.
Seejärel räägime, mis saab õigeksmõistetutest.
Näeme järgmisel korral!
Tõlge: Kairi Mänd