o
KARISMAATIKOT JA EVANKELIKAALISET - SANA JA HENKI YHDESSÄ
EVANKELIKAALISEN JA KARISMAATTISEN AJATTELUN YHTEISET PIIRTEET
HENGEN LAHJAT
ONKO SEURAKUNTA AINA OLLUT KARISMAATTINEN?
MIKSEIVÄT EVANKELIKAALIT OLE OLLEET KARISMAATTISIA?
SOPU ERIMIELISYYKSIIN: TEOLOGIA,PROFETIA, KASTE, KIELET, PYHÄ ELÄMÄ
KARISMAATIKOT JA EVANKELIKAALIT: OLEMMEKO VALMIITA TULEMAAN YHTEEN?
OSA 3: TEOLOGIA JA KIRJOITUKSET
Kahden ihmisen välisessä sovittelussa -
vaikeinta on saada heidät näkemään omat virheensä.
Aluksi kummatkin näkevät vain toisen virheet.
Sovintoon ei päästä, jos ei nähdä omia virheitä.
Sovinto on mahdollinen, kun aletaan nähdä myös omat virheet.
Tavallisesti kumpikin osapuoli syyttää sovittelijaa.
Tärkeintä on kuitenkin, että päästään sovintoon.
Eteenpäin ei päästä niin kauan, -
kun evankelikaalit ja karismaatikot syyttelevät toisiaan.
Kun kumpikin alkaa nähdä omia virheitään, toivoa on.
Tarkastelen seitsemää aluetta, -
joilla nämä kaksi suuntausta eroavat toisistaan.
Erimielisyyksiä ei ratkaista lakaisemalla ne maton alle.
Ne pitää kohdata.
Täytyy kysyä, kumpi on oikein ja kumpi väärin -
vai ovatko kumpikin oikein tai väärin.
Erimielisyydet on tuotava esiin ennen kuin ne voidaan ratkaista.
Seitsemän aluetta ovat nämä: teologia, Kirjoitukset, -
kristityksi tuleminen, -
glossolalia eli kreikan karmea termi kielelläpuhumiselle, -
palvelutyö ja palvonta.
Suuntaukset eroavat näissä seitsemässä kohdassa.
Aion osoittaa, mikä on väärin kummankin suunnan näkemyksissä.
On parempi kysyä: "Herra, olenko se minä?" -
kuin sanoa: "Kunpa se tietty henkilö nyt kuuntelisi."
Kirjoituksissa meitä käsketään tutkimaan jatkuvasti itseämme.
Kunkin otsikon alla on pohdittavaa karismaattisille -
ja myös evankelikaalisille.
Väreillä ei ole merkitystä, -
vaikkakin purppura on kirkollinen ja punainen radikaali väri.
Alkuperäisissä muistiinpanoissani värit olivat punainen ja sininen.
Väreillä ei ole merkitystä, -
paitsi että karismaattiselle tarkoitettu teksti on punaista.
Jos näet punaista, kun puhun, olet karismaattinen.
Evankelikaalin teksti on purppuranväristä.
Tarkastellaan ensin teologiaa. Älä pelästy sanaa "teologia".
"Teologia" tarkoittaa Jumalan ajattelemista.
Raamatullinen teologia on Jumalan Sanan ajattelemista.
Pidän itseäni raamatunteologina.
Jokaisen elämässä on teologiaa.
Jokaisella on omat ajatuksensa Jumalasta.
Toiset ovat muita tietoisempia näistä ajatuksista.
Tarkastellaan ensin karismaattisia.
Järjestyksellä ei sinänsä ole mitään merkitystä.
Karismaattisille tahdon sanoa: Kokemus ei ole teologiaa.
Karismaatikkoja syytetään usein siitä, -
että he rakentavat ajattelunsa kokemusten, ei teologian, varaan.
Se pitää suureksi osaksi paikkansa.
Elämme eksistentiaalista aikaa.
Se korostaa kokemuksia ja ilmaisemista.
Viimeisinä vuosikymmeninä on annettu iso painoarvo tunteille, -
kokemuksille ja subjektiivisille tuntemuksille.
"Jos tuntuu oikealta, sen täytyy olla oikein."
"Ellen tunne mitään, mitään ei tapahdu."
Jopa palvontaa on arvioitu sen mukaan, onko se herättänyt tunteita
Paras mittari on se, herättääkö palvonta tunteita Jumalassa.
Punnitsemme usein, mitä tunsimme palvonnan aikana.
Tunteet ovat saaneet suhteettoman suuren painoarvon.
Teemme "matkoja".
Nuoret tekevät "matkoja" huumeen vaikutuksen alaisena.
Vanhat tekevät matkoja kaukomaille.
Haluamme saada uusia kokemuksia. Etsimme uusia makukokemuksia.
Syömme tänään kiinalaista, sitten intialaista ja thai-ruokaa.
Monet haluavat saada Pyhän Hengen kokemuksen.
Saimme Pyhän Hengen, jotta saisimme voiman, ei kokemuksia.
Jeesus ei luvannut, että Pyhä Henki antaa mahtavia kokemuksia.
Hän sanoi, että me saamme voiman.
Uusien kokemusten perässä juokseminen on nykyaikaa.
Musiikki on etualalla, koska se koskettaa tunteita.
Puhun nyt maailmasta, en pelkästään seurakunnasta.
Musiikkikulttuuria hallitsee tyyli, -
jossa on iskevä ja kovaääninen biitti.
Korostetaan myös itsensä ilmaisemista ja toteuttamista, -
ja jopa itsensä rakastamista.
Eräs nuori nainen sanoi: "On ihanaa maata rannalla ja rakastaa itseään"
Toteamus kuvasi hyvin auringonottoa.
Kokemusten hakeminen ja itsensä ilmaiseminen -
ovat tyypillisiä eksistentiaaliselle ajalle.
On helppo huomata, että tätä esiintyy myös seurakunnassa.
Kokemusta ja ilmaisua korostetaan enemmän kuin vielä 20 vuotta sitten
Elektroninen musiikki on korvannut piano- ja urkumusiikin.
Kutsun äänekästä laulua ja tanssia aerobic- ja disco-palvonnaksi.
Korostetaan itsensä rakastamista, omien lahjojen löytämistä -
ja itsensä ilmaisemisen oppimista.
Joillekin Paavalin sanat voivat olla järkytys: -
"Kun tulette yhteen palvomaan, kaikki tapahtukoon rakennukseksi."
Tarkoituksena ei ole itsensä ilmaiseminen.
Palvonnanjohtajat kehottavat kuulijoita ilmaisemaan itseään, -
tanssimaan, seisomaan, istumaan, miten kukin haluaakin.
Se ei ole raamatullinen painotus vaan osa eksistentiaalista liikettä
Se on johtanut siihen, että etsimme Pyhän Hengen kokemuksia -
enemmän kuin voimaa palvelutehtäviin.
Kun näemme tätä maailmassa ja seurakunnassa, herää kysymys: -
Onko tämä Jumalasta vai ei?
Vai onko tämäkin maailmallista vaikutusta seurakunnassa?
Onko se maailmaan mukautumista vai Jumalan johdatusta?
Esille on noussut kolme mahdollista vastausta.
Itse olen kallistumassa kolmannen puoleen.
Vanhemmat ihmiset pitävät sitä maailmaan mukautumisena.
Heistä maailmallinen musiikki on hiipinyt seurakuntaan.
He niputtavat hippiliikkeen ja Jeesus-liikkeen yhteen.
Tämän näkökulman kannattajat torjuvat sen kokonaan.
Nuoret asettuvat vastakkaisen näkökulman puolelle.
He näkevät asian niin, -
että Jumala kohtaa maailmaa tarjoamalla aitoa musiikkia, -
kun taas maailma tarjoaa siitä vain halvan kopion.
Parempi huumaantua Jeesuksesta kuin turruttaa itsensä päihteillä.
Ajatellaan, että Jumala auttaa muovaamaan evankeliumia muotoon, -
jota maailma ymmärtää.
Tämä näkökulma johtaa yleensä kaiken hyväksymiseen.
Uskon, että kolmas vastaus on oikein.
Seurakunnan nykyiset tapahtumat ovat sekoitus -
Jumalan toimintaa ja maailmallisia vaikutuksia.
Tarvitaan tarkkaa erottelukykyä.
Jokaista kokemusta ei tarvitse hyväksyä Jumalasta tulleena, -
vaikka kokemus olisi aito.
Havainnollistan tätä kahdella tavalla.
On olemassa kolmenlaista kielilläpuhumista: -
jumalallinen Hengen innoittama, inhimillinen lihan aikaansaama -
ja saatanallinen paholaisen innoittama.
Mistä tietää eron?
Jumalallinen kieli on todellinen kieli.
Se rakentaa ja vahvistaa puhujaa.
Lihallinen kieli on pelkkää mongerrusta.
Yksi englantilaissaarnaaja käskee sanomaan "banaani" takaperin, -
ja sitten hän sanoo ihmisen omaavan kielelläpuhumisen lahjan.
Siitä ei onneksi ole haittaa, jos ei hyötyäkään.
Saatanallinen kieli on todellinen kieli, -
mutta se on herjaavaa ja säädytöntä.
Se vahingoittaa puhujan henkeä.
Kielet saattavat pinnallisesti kuulostaa hyvin samanlaisilta.
Niiden välille täytyy osata tehdä ero, jotta osaamme toimia oikein.
Samoin on olemassa kolme parantamisen lähdettä.
Jumalallinen parantuminen on pysyvää ja täydellistä, -
tapahtuipa parantuminen nopeasti tai vähitellen.
Se on kokonaisvaltaista ruumiin ja hengen tervehtymistä.
Lihallinen parantaminen hypnoti- soinnin tai itsesuggestion kautta -
vapauttaa sairaudesta hetkeksi, mutta tila palaa ennalleen pian -
ja tarvitaan lisää hoitokertoja. Se ei tee henkeen hyvää eikä pahaa.
Saatanallinen parantaminen, kuten henkiparantaminen, -
voi johtaa melko aidon tuntuiseen fyysiseen parantumiseen, -
mutta sillä on tuhoisa ja eksyttävä vaikutus henkeen.
Jos saatanan voimasta parantunut tulee uskoon myöhemmin, -
sairaus tai vamma palaa.
Aivan kuin se olisi siirtynyt kehosta henkeen -
ja palaa kehoon, kun ihminen vapautuu paholaisen otteesta.
Miten kokemukset erotellaan?
Jos pidämme kaikkia aitoja kokemuksia jumalallisina, -
olemme alttiina monenlaiselle petokselle.
Raamatullinen teologia antaa erottelukykyä, -
jos tiedämme, mitä Sanassa sanotaan Jumalasta ja Hänen toiminnastaan.
Minulta kysyttiin, uskonko siihen, että voimme tulla Hengen lyömiksi.
Vastasin: "Kyllä. Se on Raamatussa. Ananias ja Safira kokivat sen."
"Jos haluat tulla Hengen lyömäksi," -
"valehtele uhriarkkuun panemasi summan suuruudesta."
"Silloin voit päästä osalliseksi tästä kokemuksesta."
Kysyjä väitti minun välttelevän kysymystä.
Hän sanoi tarkoittavansa maahan kaatumista.
Kysyin: "Miksi sitten käytit epäraamatullista termiä?"
Raamatussa puhutaan maahan kaatumisesta.
Kun puhumme esimerkiksi "Hengen lyömäksi" tulemisesta, -
käytämme terminologiaa, jota Raamattu ei tunne.
Silloin on vaarana teologia, jota Raamattu ei tunne.
Ihmisiä on kaatunut maahan, kun olen rukoillut heidän puolestaan.
Se on Raamatun mukaista.
Hesekiel, Paavali ja Johannes kaatuivat maahan.
Kertaakaan ei sanota, että Henki olisi työntänyt heidät kumoon.
Hesekielin käskettiin jopa nousta ripeästi ylös!
Henki nostaa ihmistä. Hän ei työnnä kumoon.
Raamatussa ihminen vastasi Jumalan läsnäoloon usein kaatumalla maahan.
Se on inhimillinen reaktio, ei jumalallinen teko.
Siksi raamatunteologian tunteminen auttaa erottelemaan kokemuksia.
En vastusta kaatuilua. Vastustan vain sitä, -
että sen väitetään olevan Jumalan teko.
Tällaista kokemusta metsästetään sitten rukouspalvelussa.
Jos kokemukselle annetaan vaikuttava nimi, -
ollaan alttiita eksytykselle, josta itsepetos on pahin muoto.
Toinen esimerkki harhaanjohtavasta ilmiöstä on "alueelliset henget".
Oppi kehottaa etsimään ja sitomaan alueella vaikuttavan hengen.
Vasta sen jälkeen aletaan evankelioida.
Aiheesta on kirjoitettu kirjojakin, mutta Raamattu ei tunne sitä.
Raamatussa alueellisista hengistä on maininta vain yhdessä jakeessa.
Danielin kirjassa mainitaan Persian ja Kreikan enkeliruhtinaat.
Niiden vastustaminen oli arkki- enkelin tehtävä, ei Danielin.
Jeesus lähetti meidät tekemään opetuslapsia, -
ei metsästämään henkiä.
Jeesus ja Paavali ajoivat ulos pahoja henkiä vasta sitten, -
kun ne olivat ensin ilmaisseet itsensä.
He eivät metsästäneet henkiä.
Kun henget tulivat esiin, he ajoivat ne ulos Hengen voimalla.
Takerrumme kiinni karismaattiseen ilmiöön tai kokemukseen, -
mutta sitä painotetaan liikaa, koska ei ole erottelukykyä -
eikä objektiivista arviointikykyä.
Tässä asiassa karismaatikkoja voidaan arvostella siitä, -
että he rakentavat teologiansa kokemusten varaan.
On kolme asiaa, jotka meidän pitää tehdä.
Ensin kokemukset täytyy koetella -
tarkastelemalla niitä Raamatun valossa.
Näin saadaan selville, onko ilmiö Hengen aikaansaama vai ei.
Henki ei valehtele eikä toimi Kirjoitusten vastaisesti.
Toiseksi täytyy ymmärtää, mistä on kyse, -
mitä on tapahtunut ja miksi.
Kirjoitukset auttavat tunnistamaan, onko kokemus Jumalasta, -
ja ymmärtämään tapahtuman selityksen ja tarkoituksen.
Kolmanneksi kokemukset täytyy välittää Raamatun ehdoilla.
Emme pysty siirtämään kokemustamme jollekulle toiselle.
Kokemukset ovat henkilökohtaisia.
Vaarana on nimittäin se, että ajaudumme manipulointiin -
ja pakotamme muita teeskenneltyihin kokemuksiin.
Uudessa testamentissa ei yritetty välittää kokemuksia.
Uskovat välittivät totuuksia, jotka olivat kokemusten taustalla, -
jotta muutkin voivat kokea saman totuuden.
He siis välittivät totuuden, jonka seurausta kokemus oli.
Totuus saattoi sitten johtaa kokemuksiin.
Siellä ei pyritty siirtämään upeita kokemuksia toisille.
Ei pidä välittää kokemuksia, vaan totuuksia.
Todistamisessa vaarana on se, että yrittää välittää kokemuksia.
Kokemukset ovat erilaisia.
Minua aina harmittaa, kun joku todistaa: -
"Tulin uskoon, ja ongelmani katosivat."
En usko, että se on totta.
Minun todistukseni kuuluu: "Tulin uskoon, ja ongelmani alkoivat."
"Tulin täytetyksi Pyhällä Hengellä, ja ongelmani vain pahenivat."
Jeesushan sanoi, että maailmassa meillä on ahdistus.
Hän on niiden yläpuolella.
Eräs ystäväni sanoi: "Voin hyvin olosuhteiden yläpuolella."
Karismaattisille täytyy sanoa, etteivät kokemukset ole teologiaa.
Täytyy tutkia Jumalan Sanaa, jotta kokemukset voidaan koetella, -
jotta niitä voidaan ymmärtää ja jotta niitä voidaan välittää muille
Seuraavaksi tahdon sanoa evankelikaaleille, -
että oppi ei ole dynaamista.
Monet evankelikaalit ajattelevat, että yksin terve oppi riittää.
Ihmisellä voi olla terve oppi Pyhästä Hengestä, -
mutta hän saattaa silti jäädä paitsi Hengen voimasta.
Tarvitsemme sekä oppia että voimaa.
Toinen ilman toista jää yksipuoliseksi.
Joissakin evankelikaalisissa piireissä henkilö hyväksytään, -
kunhan hän tuntee oikeat sananpaikat ja vastaukset.
Sillä ei ole merkitystä, tunteeko hän voiman.
Silloin uskosta tulee totuuden hyväksymistä järjellä.
Uudessa testamentissa totuuden järjellistä tunnustamista -
ei pidetä uskovan ainoana kriteerinä.
Uudessa testamentissa usko ei ole uskontunnustusta.
Usko ei ole jotakin, mitä tunnustetaan.
Älyllisesti uskoa lähestyvät ja uskoa oppirakennelmana pitävät -
ovat kehittäneet teologisia järjestelmiä, kuten kalvinismin, -
reformoidun teologian ja dispensationalismin.
Teologinen järjestelmä voi olla hyvin looginen, -
mutta ongelmaksi muodostuvat sanan- paikat, jotka eivät sovi oppiin.
Usein aletaan hylkimään henkilöitä, jotka eivät sovi järjestelmään.
Logiikka korvaa elämän ja ristiriidat johtavat hajaannukseen.
Eräältä ystävältäni kysyttiin, onko hän a-, pre- vai postmillenialisti.
Ystäväni vastasi, että kysymys on apropoo.
Hän vaikeni viisaasti näkemyksistään.
Tämä näkökulma kohtelee Raamattua tekstien kokoelmana.
Erillisten raamatuntekstien avulla testataan teologian logiikka.
Jumalan tarkoitus ei ollut jakaa Sanaa lukuihin ja jakeisiin.
Se on ollut Sanalle haitallisempaa kuin mikään muu.
Hän antoi Sanansa ilman numeroita.
Seurauksena on ollut se, että meistä on tullut teksti-ihmisiä -
eikä konteksti-ihmisiä.
Kontekstista irrotetusta tekstistä tulee veruke.
Raamattu ei ole systemaattisen teologian kirja.
Eikö olisikin mukavaa, jos ensi luku kertoisi Jumalasta, -
toinen luku kertoisi Jeesuksesta, kolmas Pyhästä Hengestä, -
neljäs pelastuksesta, viides taivaasta.
Eikö se säästäisi aikaa? Ei tarvitsisi ostaa sanahakemistoja.
Miksei Jumala antanut systemaattista kirjaa?
Miksi pitää lukea monta kohtaa, kun haluaa tietää yhden asian?
Jumala ei halunnut antaa logiikkaa vaan elämän.
Jos irrottaa tekstin sen elävästä yhteydestä, -
siitä tulee akateeminen asia.
Jos tarkastelee kontekstia, -
Jumala sanoi asian tietyille ihmisille tietyssä tilanteessa.
Hän halusi antaa elämän, ei logiikkaa.
Oppi voi olla järjestettynä loogisesti päässä, -
mutta mitä iloa siitä on, ellei se näy elämässä.
Annan esimerkin, -
Fil. 4:13: "Kaikki minä voin Hänessä, joka minua vahvistaa."
Poimimme jakeen lupauksena.
Mutta mikä on sen asiayhteys? Raha -
ja toimeentulon riittävyys, olipa se runsasta tai niukkaa.
Se on tärkeä raamatunkohta aikanamme.
Paavali sanoi tyytyneensä runsauteen ja niukkuuteen.
Kumpi on vaikeampaa, olla tyytyväinen rikkaana vai köyhänä?
Paavali sanoi oppineensa tyytymään oloihinsa.
Hän pärjäsi kaikissa tilanteissa, -
koska "kaiken voin Hänessä, joka minua vahvistaa."
Hiljattain puhuin yleisölle, josta kaksi kolmasosaa oli veloissa.
Jakeessa sanotaan: Kaikki minä voin hänessä, joka minua vahvistaa.
Se ei ole kovin hengellinen jae. Se liittyy vahvasti talouteen.
Se on yhteydessä todelliseen elämään, toimeentuloon.
Me tapaamme naamioida sen hengelliseen asuun.
Jumala antoi Sanansa tosi elämän tilanteissa.
Siksi aiheet ovat niin hajallaan.
Jos tekee sanahaun ja laatii puheen löytyneiden jakeiden perusteella, -
saarnasta jää puuttumaan elämä.
Logiikka kyllä pelaa, mutta elämä puuttuu.
On tärkeä nähdä, että Raamattu on elämän kirja, ei teologinen teos.
Logiikka edellyttää erillisistä jakeista koostuvaa järjestelmää.
Jumala haluaa meidän elävän siinä.
Tämä on ollut kiusaus evankelikaalisissa piireissä.
Jumala kutsui Jeesuksen pelastamaan kansansa sen synneistä.
Hitlerin taustalla vaikuttanut filosofi Nietzsche sanoi: -
"Haluaisin olla pelastunut, jos uskovat näyttäisivät pelastuneilta"
He puhuvat siitä, mutta eivät elä niin.
Oppi voi olla täysin oikea, etenkin Pyhästä Hengestä, -
mutta silti ihminen jää paitsi voimasta.
Raamatussa puhutaan tulevan maailmanajan voimien maistamisesta.
Se on elämää, ei logiikkaa.
Hepreassa ja kreikassa "totuus" ja "todellisuus" ovat sama sana.
Sanan "totuus" voi korvata sanalla "todellisuus".
Totuus on sitä, mitä on todellisuudessa.
Se ei ole akateeminen asia. Se on elämän todellisuutta.
Elämä ei aina ole loogista, mutta se on aina totta.
Kun Jeesus sanoo olevansa totuus, Hän on myös aito todellisuus.
Hän on ainoa aito ja todellinen ihminen, joka on ollut olemassa.
Totuus, aitona oleminen vapauttaa meidät.
Totuus ja todellisuus ovat samoja sanoja.
Ihminen voi mielessään vaalia totuutta, -
mutta siitä ei ole iloa, jos se ei ole todellisuutta hänen elämässään.
Evankelikaalit korostavat teologiaa ja karismaattiset vähättelevät sitä
Tarvitsemme toinen toistamme.
Tarkastellaan toista aihetta, suhtautumista Kirjoituksiin.
Tämä liittyy edelliseen.
Olennainen kysymys kuuluu, puhuuko Jumala yhä tänäänkin.
Tarkoitan puhetta sanoina.
Evankelikaalit uskovat, että Jumala puhuu Kirjoitusten, -
olosuhteiden tai omantuntomme kautta, mutta ei sanoina.
Puhuuko Jumala vielä tänäänkin sanoin?
Puhumme nyt profetiasta.
Lopettiko Jumala puhumisen, kun Ilmestyskirja saatiin päätökseen?
Vai puhuuko Hän edelleen?
Tässä evankelikaali tuntee olonsa eniten uhatuksi.
Evankelikaali uskoo, että Raamattu on Jumalan viimeinen Sana.
Se, että joku ilmoittaa "Näin sanoo Herra," tarkoittaa, -
että Raamattu on riittämätön -
ja että Jumala ei ole Raamatussa sanonut kaikkea tarvittavaa.
"Mikä sinä olet lisäämään sivuja Raamattuun?"
Erimielisyyksiä syntyy etenkin, -
jos virheellisesti väitetään puheen olevan Jumalasta.
Joskus sana, jonka väitetään olevan Herrasta, on niin kulunut, -
että sitä miettii, miksi Jumala vaivautui sanomaan sen.
Todellista aitoa profetiaa ei koskaan unohda.
Mutta onko profetia Raamatun Sanaan lisäämistä?
Tämä alue aiheuttaa erimielisyyksiä.
Sanomme asioita taaskin kummallekin suuntaukselle.
Karismaattisille täytyy sanoa kovaa ja selvästi, -
että profetia ei ole Raamatunsana.
Sanojen "rhema" ja "logos" välille on tullut valitettava ero.
Väitetään, että "logos" on Jumalan puhetta menneisyydessä -
ja "rhema" on Jumalan puhetta tänään.
Raamatussa ei mielestäni tehdä eroa näiden kahden sanan välillä.
Se, mitä Jumala sanoi eilen, voi puhutella tänään.
Kun tällainen ero tehdään, -
ovatko karismaattiset kiinnostuneempia -
Jumalan puheesta eilen vai tänään?
Joissakin seurakunnissa, joissa olen vieraillut, -
raamatunlukuun on vastattu hiljaisuudella, -
mutta kun joku on saanut näyn, kaikki ovat hyvin innostuneita.
"Olemme kuulleet raamatunpaikan monesti, mutta tämä on uutta!"
Ihmiset haluavat uutuuksia.
Tiedotusvälineissä panostetaan uutisiin, -
koska ihmiset haluavat kuulla uusimmat uutiset.
Vaarana on, että innostuu enemmän profetiasta kuin Kirjoituksista.
Se on tietenkin väärin.
Silloin seurakunta lopettaa systemaattisen raamatuntutkimisen.
Se korvataan profeetallisella rohkaisulla.
Intuitio korvaa opetuksen. Näyt korvaavat raamatunjakeet.
Karismaattisten vaarana on, -
että profetiaa korostetaan liikaa.
Olin kerran eräällä paikkakunnalla puhujavieraana.
Saarnatessani menetin ääneni, koska minulla oli kurkkutulehdus.
Kirkkoherra kysyi, halusiko joku antaa sanan Herralta.
Ajattelin, että vastahan minä sitä yritin tunnin ajan.
Eräs veli nousi ja sanoi: "Näen paljon ketjuttomia polkupyöriä."
Seurakunta huudahti innoissaan.
Mies kysyi, oliko jollakulla selitys. Ei ollut.
Seurakunnasta nousi viisi vastaavaa "näkyä".
Viimein pystyin kuiskaamaan mikrofoniin: "Menkää kotiin!"
Ryhmä järkyttyi niin, että rukousta kesti aamutunneille asti.
Liioittelen nyt toki.
He olivat kiinnostuneempia polkupyöränäystä -
kuin raamattutunnista, jossa Jumalan Sanaa avattiin.
Tarvitaan tasapainoa. Profetia ei ole Raamatunsanaa.
Jos se korvaa Raamatunsanan, jokin on pielessä.
Mikä on profetian ja Kirjoitusten oikea suhde?
Kaikki Kirjoitukset ovat alunperin Jumalan antamia profetioita.
Profetiat kirjoitettiin ylös.
Raamattu on alusta loppuun profetiakirja.
Kaikki profetiat eivät päätyneet Raamattuun.
Raamatussa on satoja profeettoja, -
joiden sanoja ei ole merkitty muistiin.
Raamattu on profetioiden valikoima.
Se on kokonaan profetiaa, mutta vain profetioiden valikoima.
Jumala on antanut sen ohjeeksi siitä, -
miten koetella sanomia, joita väitetään profetioiksi.
Raamattu on ikään kuin mittapuu, -
jonka avulla voimme arvioida kaikkea muuta.
Kaanon tarkoittaa ohjenuoraa, -
jonka avulla voidaan arvioida muut ilmoitukset.
Kirjoitusten laatimisen jälkeenkin Jumala yhä profetoi.
Raamatun aikoihin Jumalan koettiin puhuvan kahtaalta.
Menneisyydestä Kirjoitusten kautta ja nykyhetkessä puhutussa muodossa.
Raamatussa Jumala puhui kummallakin tavalla.
Uskovilla oli Jumalan menneinä aikoina puhuma sana Kirjoituksina -
ja Jumalan sana senhetkisessä tilanteessa profeettojen puhumana.
Sitä tarkoittaa Sananl. 29:16: -
"Missä ilmoitus puuttuu, siinä kansa käy kurittomaksi."
Englanninkielisessä Raamatussa puhutaan virheellisesti näystä, -
kun tarkoitetaan profetiaa, profeettojen ilmoitusta.
Ellei tilanteessa ole suoraa ilmoitusta, -
ihmisillä on taipumus villiintyä.
"Autuas se, joka noudattaa lakia."
Vaikka ei kuule Jumalalta sanaa nyt, -
se, joka noudattaa Hänen aiemmin ilmoittamaansa sanaa, on siunattu.
Tarvitaan kumpaakin.
Suora profetia huipentuu Jeesukseen, Profeettaan.
Luulisi, että profetiat loppuisivat tämän jälkeen.
Näinhän kävi islamissa. Muhammedin jälkeen ei ole ollut profeettoja.
Uudessa testamentissa Jeesus perustaa kansan, seurakunnan, -
johon profetian henki tulee, ja kaikki profetoivat; -
pojat, tyttäret, palvelijat ja palvelijattaret.
Profetointi huipentuu Jeesuksessa ja sen jälkeen laajenee taas, -
niin että kaikista Jumalan omista tulee profeettoja.
Se on helluntain merkitys.
Jumalan kuuleminen on välttämätöntä tänäänkin.
Se ei ole Raamatun ilmoitukseen lisäämistä.
Mainitsen kolme asiaa, joita profetian ei koskaan saisi olla.
Ensinnäkään sen ei koskaan saisi olla Raamatun lisä.
Älä kerää profetioita Raamatun loppusivuille.
Raamattu on Jumalan täydellinen ilmoitus.
Toiseksi profetian ei koskaan saisi olla Raamatun vaihtoehto.
Kolmanneksi profetiaa ei saisi nähdä -
Raamattua kehittyneempänä ilmoituksena, -
jolloin uutta ilmoitusta pidetään Kirjoituksia parempana.
Profetia parhaimmillaan täydentää Raamattua, -
mutta se ei voi korvata Raamattua.
Mainitsen vielä kaksi profetian ja Kirjoitusten eroa.
Ensinnäkin Kirjoitukset ovat kaikille kristityille kaikkialla.
Profetia on vain niille, joille se on annettu.
Raamattu on profetiavalikoima, joka sopii kaikille kristityille, -
kaikkina aikoina kaikkialla.
Profetian sana on vain niille, joille se on annettu.
Ne ovat paikallisia.
Toiseksi kaikki profetiat täytyy koetella ja punnita.
Tähän tehtävään ei sovi profetian antaja, vaan muut henkilöt.
Kirjoituksia ei tarvitse koetella. Tiedämme niiden olevan Jumalasta.
Nykyajan profetiat voivat olla lihasta tai jopa saatanasta.
Itse pidän niitä lihan ja Hengen sekoituksena.
Minulla on tapana odottaa taukoa. Joku profetoi, kunnes tulee tauko.
Henkilö pohtii: "Liian lyhyt, täytyy keksiä lisää."
Joskus voi jättää huomiotta, mitä sanotaan tauon jälkeen.
Jos joku kertoo Herran käskeneen minua lähtemään Timbuktuun, -
vastaan: "Odotan Hänen vahvistavan sen 2 tai 3 todistajan suulla."
Meidän ei sovi uskoa kaikkea, minkä väitetään olevan Herrasta.
Meidän on koeteltava kaikki.
Henkilökohtaisiinkin profetioihin on saatava riippumaton vahvistus.
Profetia koskee aina yksilöä tai seurakuntaa tietyssä tilanteessa.
Profetiat eivät ole yleispäteviä Raamatun lisäsivuja.
Profetioiden soveltamisala on paikallinen ja henkilökohtainen.
Ne eivät sovellu yleisesti toimeenpantavaksi.
Kirjoitukset ovat kaikille kristityille kaikkialla.
Profetiat on koeteltava. Kirjoitukset ovat Jumalasta.
Kirjoituksia täytyy tutkia ja soveltaa.
Profetiat on koeteltava, ennen kuin niitä voi tulkita ja soveltaa.
Evankelikaaleille sanon, että apostolisuus ei ole epänormaalia.
Uusi testamentti on malli elämää varten vielä nykyäänkin.
Elämme samaa aikakautta, viimeisiä päiviä.
Ihmiset ovat häivyttäneet Kirjoitusten karismaattisuuden -
ensinnäkin väittämällä, että apostolien aika oli poikkeava, -
että ihmeitä tarvittiin, koska Uutta testamenttia ei vielä ollut.
Koska totuus on kirjassa, emme tarvitse ihmeitä.
Tahdon kysyä, miksemme tarvitsisi.
Miksei kirjoitettu evankeliumi tarvitse ihmeiden todistusta?
Eikö ole vielä tänäänkin tärkeää nähdä ja kuulla evankeliumi?
Miksi Jumala lopettaisi ihmeiden tekemisen, -
vain koska käytössämme on painettu Uusi testamentti.
UT:ssa ei ilmoiteta, että ihmeet loppuvat, kun apostolit kuolevat.
Ihmeitä tekivät apostolien lisäksi seurakunnanpalvelijat, Ap. t. 6:ssa
On hyvä, jos ihmeitä tekevät seurakunnanpalvelijat, -
etenkin rahastonhoitajat.
Tarvitsemme ihmeitä ja yliluonnollisesti suuntautuneita.
Elämme viimeisiä päiviä, jotka alkoivat helluntaista.
Elämme samassa ajassa kuin Uuden testamentin seurakunta.
Hengen aikakausi kestää ensimmäisestä toiseen tulemiseen.
Evankelikaalit ovat hälventäneet yliluonnollisuuden sanomalla, -
että teologian voi rakentaa UT:n opinkappaleiden varaan -
mutta ei kertovien osien, kuten Apostolien tekojen, varaan.
Tällainen näkemys on hyvin yleinen nykyään.
Sen mukaan Apostolien teoista ei voi rakentaa teologiaa, -
mutta Roomalaiskirjeestä voi rakentaa teologian.
Pidän sitä roskana.
Apostolien teot ja Roomalaiskirje kirjoitettiin samoille ihmisille -
samaan aikaan, samoille seurakunnille.
Kirjeissä on kertovia osia ja Apostolien teoissa on opetusta.
Ne valaisevat toinen toistaan.
Kirjeitä ei ymmärrä ilman Apostolien tekoja ja päin vastoin.
Kirjeitä ei ole tarkoitettu systemaattisen teologian pohjaksi.
Kirjeet kirjoitettiin seurakunnille neuvoksi tietyissä ongelmissa.
Evankelikaalit ovat näin hälventäneet yliluonnollisuuden.
Apostolien tekojen kirja antaa hyvän mallin seurakunnasta, -
jota Pyhä Henki auttaa rakentamaan.
Seurakunnalla oli ongelmansa. Se ei ollut täydellinen.
Se oli hyvin muutosvoimainen!
Sillä oli opinkappaleensa mutta myös Pyhän Hengen voima.
Pyhä Henki johti sitä ja auttoi sitä muuttamaan ympäristöään.
Tarvitsemme toisiamme.
Karismaattiset tarvitsevat Kirjoituksia.
Heidän täytyy tietää, ettei profetia ole Raamatunsanaa.
Evankelikaalien täytyy tietää, että Jumala puhuu vielä tänäänkin.
Elämme yhä profetian aikaa, jolloin kaikki Jumalan omat profetoivat.
Vanhat näkyjä näkevät ja nuoret unia, vai päinvastoin?
Nuorukaiset näkevät näkyjä ja vanhat miehet unia.
Toivon, että näen näkyjä vielä pitkään.
Seuraavalla kerralla tarkastelemme kahta muuta eroa.
Mikäli tämä ohjelma kosketti sinua ja haluat tukea ohjelmien käännös- ja tekstitystyötä soita tukinumeroomme 0600-10077 (9,85 euroa + pvm) Nordea: 111230-342789 viite: 7744 OKH 1376A
Suomennos: Marianne Tenetz