o
PALUU UUDEN TESTAMENTIN SEURAKUNTAAN 4/5
Kun ihmiset muodostavat ryhmän, esiin nousee kysymys johtajuudesta.
Ryhmässä jokainen ei voi tehdä niin kuin tahtoo.
Tarvitaan johtajuutta ohjaamaan ryhmää.
Millaisesta johtajuudesta puhutaan?
Aloitan kertomalla hieman apostoleista.
Sana on palannut takaisin käyttöön viimeisen 30 vuoden aikana.
Itseä tai muita kutsutaan apostoleiksi.
Raamatussa on viidenlaisia apostoleja.
Niistä kolme tyyppiä olivat ainutlaatuisia.
Ensimmäinen apostoli oli ainutlaatuinen.
Hän on Jeesus.
Häntä kutsutaan pääapostoliksi.
Apostoli on henkilö, joka on lähetetty paikasta toiseen -
tiettyä tehtävää varten.
Kreikan "apostolos" merkitsee: "lähettää".
Apostoli on lähetetty jostakin jonnekin tekemään jotakin.
Jeesus oli lähetetty taivaasta maan päälle pelastamaan meidät.
Apostoli ei koskaan toimi yksin.
Uudesta testamentista ei löydy yksinään työskentelevää apostolia.
Jeesus sai kumppanikseen Pyhän Hengen, kun hän oli 30.
Yhdessä he palvelivat maailmaa apostolin virassa.
Sitten oli kaksitoista apostolia.
Hekin ovat ainutlaatuisia.
He tunsivat Jeesuksen, ennen kuin Jeesus kuoli.
He tunsivat Jeesuksen myös Hänen ylösnousemisensa jälkeen.
He olivat omin silmin nähneet ylösnouseen Jeesuksen.
He pystyivät todistamaan sen vaikka asian oikeuden edessä.
He olivat ylösnousemuksen apostoleja.
Kun Juudas erosi heistä, -
hänen tilalleen piti valita uusi apostoli.
Valinta osui Mattiaaseen, joka myös oli Jeesuksen todistaja.
Nykyään ei ole tämänkaltaisia apostoleja.
Meistä kukaan ei ole tuntenut Häntä samalla tavalla.
Myös kolmas apostolityyppi on ainutlaatuinen.
Paavali oli ainoa laatuaan.
Hän ei ollut 12 apostolin kaltainen, -
mutta hän oli tavannut ylösnousseen Kristuksen.
Kristus antoi hänelle tehtävän. Lisäksi hän laati Kirjoituksia.
Nykypäivän apostolit eivät laadi Kirjoituksia.
Me emme voi lisätä mitään Jumalan Sanaan.
On tärkeää, että me emme lisää omiamme Raamatun ilmoitukseen.
Mainitsin kolmenlaisia apostoleja.
Jeesus ja Pyhä Henki, -
12 apostolia, jotka olivat ylösnousemuksen todistajia, -
ja Paavali.
Paavali sanoi olevansa keskensyntynyt, viimeinen.
Monien mielestä Paavalin olisi kuulunut olla yksi 12 apostolista -
Juudaksen tilalla.
Ei. 1. Kor. 15:ssa Paavali puhuu 12 apostolista.
Paavali sanoo olevansa erilainen kuin ne 12.
Paavali sanoo olevansa myös viimeinen.
Nykyään tapaa vielä kahdentyyppisiä apostoleja.
Kumpiakin tarvitaan.
Mainitsin jo apostolin, joka istuttaa seurakuntia.
Hänen tehtävänään on vallata uusia alueita.
Apostoli on sekoitus profeettaa, evankelistaa, paimenta ja opettajaa
Hän pystyy istuttamaan uusia seurakuntia.
Hän ei silti koskaan toimi yksinään
UT:ssa apostolit toimivat ainakin pareittain.
Jeesus lähetti 12 ja 70 opetuslasta pareittain.
Tiiminä työskentelevät ovat vahvempia -
kuin yksinäiset sudet.
Kun Jeesus lähetti 12 opetuslasta matkaan, -
Hän sanoi: "Menkää, parantakaa sairaat, puhdistakaa spitaaliset."
"Herättäkää kuolleet ja julistakaa Taivasten valtakuntaa."
Ensin valtakunta piti näyttää todeksi, -
sitten piti julistaa valtakunnan sanomaa.
Voin kuvitella, miten opetuslapset tulivat pareittain kaupunkiin -
ja sanoivat: "Toivottavasti emme törmää riivattuun."
Seuraavaksi he näkivät hullun riivatun kylän torilla.
Jaakob sanoi Johannekselle: "Ota sinä ensimmäinen. Minä otan toisen"
Tai: "Rukoilen puolestasi, kun puhut hänelle."
He lähtivät matkaan uskomatta mahdollisuuksiinsa.
He tulivat takaisin innoissaan.
He hihkuivat: "Pahat hengetkin tottelevat meitä."
Jeesus sanoi: -
"Riemuitkaa siitä, että nimenne on kirjoitettuna taivaassa" -
"älkääkä siitä, että pahat henget tottelevat teitä."
Opetuslapset lähtivät pelokkaina mutta palasivat riemuiten.
Keskuudessamme on seurakunnan istuttajia.
Eräs ystäväni toimii apostolina Intiassa.
Hän istuttaa seurakuntia kaikkialle Intiaan.
Minulla oli ystävä, joka kuoli hiljattain.
Hän istutti Nigeriassa seurakunnan päivässä.
Hän aloitti palvelutyönsä herättämällä kuusi kuolleista.
Muisti tekee tepposet. Nimi ei tule mieleen. Tiedätte hänet kyllä.
Hänellä on lahja seurakuntien istuttamiseen.
Tarvitsemme hänenkaltaisiaan apostoleja, -
jotka on lähetetty istuttamaan seurakuntia mutta aina tiimeinä.
Viides apostolityyppi on hyvin tavallinen.
Se riisuu hohdokkuuden apostoli-sanan ympäriltä.
Jokainen, joka on lähetetty paikasta toiseen Herran työhön, -
on apostoli.
Se on laaja käsite.
Esimerkiksi Epafroditus tuli Filippin seurakunnan lähettämänä -
Roomaan hoitamaan Paavalin asioita.
Paavali mainitsee hänet Filippiläiskirjeessä: -
"Kiitos, että lähetitte apostolinne Epaphrodituksen."
Jos seurakunta lähettää jonkun palvelemaan jotakuta, -
lähetetty henkilö on apostoli.
Apostoli-sana on hyvin joustava.
Sanan päämerkitys on seurakunnan istuttaja.
Olen huomannut kuitenkin, että seurakunnan perustettuaan -
seurakunnan istuttajat asettuvat seurakunnan piispaksi.
He muuttuvat apostoloksesta episkopokseksi.
Minusta se on virhe.
Liian monet seurakuntien istuttajat -
asettuvat ja alkavat kaitsea istuttamaansa seurakuntaa.
Se ei ole Raamatun mukaista.
Ylipaikallinen valvonta on tuntematon käsite UT:ssa.
Valvonta on aina paikallista.
On hyvin tärkeää, ettemme rakenna hierarkiaa.
Monille seurakunnille on käynyt niin.
On piispojen ja arkkipiispojen hierarkkinen järjestelmä.
Kreikan "arche" merkitsee: hallita. Saadaan hallitsijoiden pyramidi.
Vainojen aikaan se on kohtalokasta.
Rakennelma sortuu, kun pyramidin yläosa nitistetään.
Uuden testamentin seurakunta selvisi vainoista, -
koska se oli paikallinen eikä pyramidijärjestön osa.
Episkopos on paikallinen virka Uudessa testamentissa.
Siitä tulee sana "episkopaali" tai "piispa", kaitsija.
UT:n aikaan yhdessä seurakunnassa oli monta piispaa.
Myöhemmin yksi piispa alkoi hallita monia seurakuntia.
Se on täydellinen muutos.
Alkuseurakunta alkoi kopioida Rooman valtakunnan hallintoa.
Rooman valtakunnassa valta oli jaettu hierarkkisesti.
Valitettavasti seurakunta omaksui sen.
Tänä päivänäkin paavi käyttää vanhoja keisarin arvonimiä.
Ajattelu on yhä keisarillista, imperiaalista.
Eräs paavin arvonimistä on pontifex maximus.
Se tarkoittaa sananmukaisesti suurta sillanrakentajaa.
Paavi käyttää yhä Rooman keisarin kaapua.
Seurakunnat, jotka ovat järjestäytyneet hierarkkisesti, -
ovat haavoittuvia vainojen aikana.
Riittää, kun johtaja nitistetään. Koko järjestelmä romahtaa.
Kaitsijoiden tulee olla paikallisia.
Testaan raamatuntuntemustanne.
UT:ssa on yksi mies, jolla on kolme päätehtävää.
Häntä kutsutaan kaitsijaksi, apostoliksi ja diakoniksi.
Vain yhtä miestä kutsutaan kutsutaan kolmella nimellä.
Jotkut tietänevät. Sinä ainakin, ja sinä.
Saat 5 euroa, jos tiedät.
Hän on hyvin tunnettu.
Hän on UT:n tunnetuimpia henkilöitä.
Hän yhdisti nuo kolme virkaa.
Apostolos, episkopos, diakonos
Kuka se oli? - Paavali
Paavaliko? Ei.
Hän on tunnettu.
Arvatkaa uudelleen.
Älkää ujostelko. Olette TV:ssä. Koko maailma näkee virheenne.
Sanokaa uusi arvaus.
Filippos - Ei.
Pietari - Ei.
Johannes - Ei.
Stefanos - Ei. Hän on hyvin tunnettu.
Palan halusta kertoa.
Juudas Iskariot
Ette olisi ikimaailmassa arvanneet.
Häntä kutsuttiin episkopokseksi, apostolokseksi ja diakonokseksi -
yhdessä luvussa, Ap. t. 1:ssä.
Luku täytyy luultavasti lukea kreikaksi.
Apostolos on lähetetty istuttamaan seurakuntia.
Episkopos tarkoittaa tarkkailijaa tai valvojaa.
UT:ssa se on aina paikallinen virka.
Episkopoksella on toinen nimi, presbyteros, -
mistä tulee sana "presbyteeri".
Se merkitsee: "vanhin".
Se ei tarkoita sitä, että vanhinten täytyy olla vanhoja miehiä.
Heidän pitää olla kypsempiä kuin muut seurakuntalaiset.
UT:n paikallisseurakunnissa oli kaksi ryhmää: -
vanhimmat ja seurakuntapalvelijat.
Vanhimpia kutsuttiin presbyteroksiksi ja episkopoksiksi.
Paavali osoitti kirjeensä seurakunnan pyhille -
sekä seurakunnan kaitsijoille ja seurakuntapalvelijoille.
UT:n seurakunnissa oli kaksijakoinen rakenne.
Tehtävät olivat erilaiset.
Vanhinten tehtävä oli johtaa seurakuntaa.
Seurakuntapalvelijoiden tehtävä oli palvella seurakuntaa.
Vanhinten piti huolehtia seura- kunnan hengellisistä tarpeista.
Seurakuntapalvelijat huolehtivat käytännön tarpeista.
Olemme fyysisiä ja hengellisiä olentoja.
Meillä on hengellisiä ja käytännön tarpeita.
Seurakunnanpalvelijoiden tehtävä oli huolehtia leskistä.
Seurakuntamme asetti diakonin huolehtimaan leskistä.
Diakoni oli rakentaja.
Hän korjasi rikkoutuneet ikkunalasit, -
vialliset räystäskourut ja vuotavat hanat.
Hän palveli näin leskiä.
Hän auttoi heitä täyttämään veroilmoitukset.
Tuo mies oli täynnä Pyhää Henkeä. Hän oli ystävällinen ja lempeä.
Hän auttoi seurakuntamme leskiä miesten töissä.
Hän oli todellinen seurakuntapalvelija, -
jolla oli lempeä altis henki.
Paikallisseurakunnassa tarvitaan näitä kahta ihmisryhmää.
Tarvitaan johtajia ja palvelijoita.
Toiset huolehtivat seurakunnan hengellisestä suunnasta.
Toiset huolehtivat käytännön tarpeista.
Vaikka järjestäisi kokoukset vuokratiloissa, -
käytännön töitä riittää.
Tarvitaan soitinten, valaistuksen ja lämmityksen järjestämistä.
Meillä on käytännön tarpeita.
Jos joku sanoo minulle: "Kiva nähdä sinut luonnossa", -
vastaan aina: "Tavallisesti olenkin lihaa ja luuta."
Tarvitsemme hengellistä ja fyysistä huolenpitoa.
Uuden testamentin seurakunnassa on selkeä työnjako.
Vanhimmat johtavat ja seurakuntapalvelijat palvelevat.
Puhun erityisesti vanhimmista, sillä he ovat avainasemassa.
UT:n seurakunnissa oli aina vanhimmat.
Apostolien teoissa Paavali ensimmäisellä lähetysmatkallaan -
perusti seurakuntia Lystraan, Derbeen ja Ikonioniin.
Toisella lähetysmatkalla apostolit palasivat asettamaan vanhimpia.
Kirjeessä Titukselle Paavali sanoo: -
"Jätin sinut Kreetaan asettamaan joka kaupunkiin vanhimmat."
Silloin kristittyjen ryhmästä tuli seurakunta.
Se oli ilmiselvä merkki.
Vanhimmat huolehtivat jäsenistä ja jäsenet ovat vastuussa vanhimmille.
Monet seurakunnat ovat kärsineet, -
koska he eivät ole valinneet vanhimpiaan huolella.
Asiat menevät todella pieleen, jos valinta osuu vääriin miehiin.
Ensimmäisenä on huomattava, -
että vanhimpia täytyy olla enemmän kuin yksi.
"Aseta joka kaupunkiin vanhimmat."
Vanhinten johtajuus on yhteisjohtajuutta.
Seurakunnan johdossa ei saa olla vain yksi ihminen.
Vanhinten päävastuisiin kuuluu seurakuntakurista huolehtiminen.
Jos se on yhden harteilla, lopputulos on katastrofaalinen.
Jos yksi ihminen yrittää pitää yllä kuria, häntä revitään.
Olen nähnyt sen tosielämässä. Se aiheuttaa sekasortoa.
Se voi jakaa seurakunnan kahtia.
Tarvitaan uskoakseni vähintään kolme vanhinta.
Vanhimpien ryhmä voi näin valvoa seurakuntaa.
Vanhimmille on tietyt edellytykset.
1. Timoteuskirjeessä on luettelo edellytyksistä.
Voi meitä, jos emme noudata niitä.
Eräs edellytys on esimerkiksi se, -
että täytyy tutkia miehen perhetaustaa -
ja katsoa, osaako hän pitää huolta perheestään.
Ellei mies osaa kasvattaa lapsistaan tottelevaisia, -
hän ei pysty huolehtimaan Jumalan seurakunnasta.
Seurakunta on perhe. Vanhimmat ovat tietyssä mielessä isähahmoja.
Se on tasapainoilua rakkauden ja kurin välillä.
Ensin tutkitaan, miten se toteutuu kodissa.
Vanhimman ei saa olla rahanahne.
Se on outoa, mutta miehet kokevat usein kiusausta tällä alueella.
He haluavat edetä urallaan.
Rahanahnetta miestä ei sovi valita vanhimmaksi.
Hänellä on ristiriitaisia motiiveja.
Lue tuo luettelo Raamatusta.
Paavali asetti miehiä vanhimmiksi vuosi sen jälkeen, -
kun nämä olivat kääntyneet.
Näin romuttuu käsitys vuosikymmeniä uskossa olleista partasuista.
Apostolit palasivat katsomaan, -
ketkä kääntyneistä olivat edenneet uskossaan eniten.
Vanhimmalta vaadittiin uskossa edistymistä, ei pitkää ikää.
Oli oltava kypsempi kuin muu seurakunta.
Apostolit nimittivät vanhimmiksi uskossaan vuoden ikäisiä.
Vanhinten ei tarvitse olla 40 vuotta uskossa olleita.
Paavali kuitenkin lisää: -
"Älä ole liian kerkeä panemaan käsiäsi kenenkään päälle."
Herää kysymys, kuka asettaa vanhimmat.
Tarkastellaanpa sitä.
Seurakunnan istuttajat osallistuvat vanhinten asettamiseen.
Tekevätkö he sen itsenäisesti?
Asetettu-sana on ilmaistu mielenkiintoisella kreikan sanalla.
Kun Paavali neuvoi Tiitusta asettamaan vanhimpia, -
Paavali käytti sanaa "kädennosto".
Kreikan sanan ensimmäinen osa merkitsee "kättä".
Jälkimmäinen osa merkitsee "nostoa".
Se tarkoittaa tätä.
Se merkitsee äänestämistä.
Paavali käytti mielenkiintoista ilmaisua.
Paavali ei tullut määräämään ketään vanhimmaksi.
Vanhimmat valittiin menetelmällä, josta käytettiin sanaa "kädennosto"
Siten seurakuntalaiset osallistuivat vanhinten valintaan.
Siitä lähtien jotkin vanhimmistot ovat olleet itse itsensä asettamia.
He eivät kuule seurakuntaa asettaessaan uusia vanhimpia.
Ne tekevät kaiken paitsi polttavat valkoista savua, -
kuten silloin, kun valitaan uutta paavia.
Sekään ei ole raamatunmukaista.
Kirjoituksissa seurakuntalaisilla on vastuita.
Tämä on hyvin tärkeä näkökanta.
Kerronpa, miten me valitsimme vanhimmat -
yrittäessämme olla uskollisia Kirjoituksille.
Seurakuntamme oli ollut toiminnassa jo jonkin aikaa.
Keskuudessamme ei ollut apostoleja istuttamassa seurakuntaa.
Meillä oli vanhimmisto.
Vanhimmat tai kuka tahansa seurakuntalainen -
voivat ehdottaa jotakuta vanhimmiston jäseneksi.
Vanhimmisto ja seurakuntalaiset saivat ehdottaa.
Sen jälkeen seurasi kolmen kuukauden valintajakso.
Se ei ollut kilpailullista.
Emme sanoneet: "Avoinna on yksi paikka. Ehdokkaita on 3."
"Äänestäkää."
Se on demokratiaa. Emme järjestäneet vaaleja.
Ensimmäisen kuukauden ajan tiedotimme seurakunnalle, -
että henkilö on ehdolla vanhimmiston jäseneksi.
Kehotimme seurakuntaa rukoilemaan asian puolesta kuukauden ajan.
Seuraavassa kuukausittaisessa asia- kokouksessa keskustelimme avoimesti
Seurakuntalaiset saivat puhua vapaasti ehdokkaasta.
Ehdokas ei ollut läsnä kokouksessa.
Kokoukseen hankittiin lausunto miehen työpaikalta ja työnantajalta
Raamatussa kehotetaan toimimaan näin.
Keskustelimme ehdokkaasta.
Seuraavassa kuussa tehtiin päätös.
Halusimme, että vähintään neljä viidestä -
tunnustaa ehdokkaan Jumalan antamaksi vanhimmaksi.
Jos henkilö ei ollut oikea, yleensä se näkyi selvästi mielipiteissä.
Emme koskaan valinneet henkilöä 51 prosentin enemmistöllä.
Tavallisesti henkilö valittiin 90 - 95 prosentin kannatuksella.
Aina oli niitä, jotka eivät toimineet samassa hengessä.
Toisin sanoen lampaat tunsivat paimenensa.
Lampaat seuraavat vain paimenta, jonka he tuntevat.
Seuraavaksi sanon erään tärkeän näkökannan.
Asiakokouksiin saivat osallistua vain seurakunnan jäsenet.
Se on avain Uuden testamentin seurakunnalle.
Jos on vain julkisia kokouksia, vanhimpien asema korostuu liikaa.
He alkavat vastata päätöksistä.
Kerran kuussa oli vain jäsenille tarkoitettu asiakokous.
Se saattaa kuulostaa tylsältä.
Vaimoni kertoi hiljattain, mitä hän kaipaa eniten, -
kun emme enää toimi seurakunnan johtotehtävissä.
Hän sanoi kaipaavansa eniten seurakunnan asiakokouksia.
Silloin etsimme Herraa ja hoidimme Herran asioita Herran tavalla.
Vanhimmat ja jäsenet kokoontuivat yhteen.
Kuuntelimme Herraa. Kuka tahansa jäsen saattoi tuoda sanan Herralta.
Monesti niin kävikin.
Koettelimme ja arvioimme vaihto- ehtoja ja teimme päätökset.
Uskon avoimeen hallitsemiseen seurakunnassa.
Seuraavalla luennolla puhumme esimerkiksi seurakuntakurista.
Kaikkien seurakuntalaisten täytyy osallistua kurinpitoon.
Paavali kirjoittaa Korintin seurakunnalle miehestä, -
joka tuotti häpeää seurakunnalle makaamalla äitinsä kanssa.
Ulkopuolisetkin paheksuivat sitä.
Paavali käski kurittamaan miestä ja erottamaan hänet yhteydestä.
Hän ei sanonut sitä vanhimmille vaan koko seurakunnalle.
Paavali vaati kaikkia olemaan mukana.
Mies erotettiin. Hän teki parannusta.
Seuraavassa kirjeessä Paavali kertoo kuulleensa tästä.
Paavali kehotti seurakuntalaisia ottamaan miehen takaisin yhteyteen.
Koko seurakunta oli ollut mukana kurituksessa.
Sen on täytynyt olla seurakunnan jäsenten kokous.
Jatkan seurakuntakurista seuraavalla kerralla.
Seurakuntakuri on todellisen seurakunnan merkki.
Suomennos: Marianne Tenetz